KATEŘINA CHALOUPKOVÁ

KAZIŠUK

Edice PETUNKY

Huntířov, 2023

© Kateřina Chaloupková, 2023

Vydalo v roce 2023 nakladatelství Petra Nachtmanová,

Huntířov 73, 40502 Děčín 2,

Web s e-shopem: https://www.petunky.cz/,

e-mail: info@petranachtmanova.cz

jako celkově 105. a 84. elektronickou publikaci v edici PETUNKY

První vydání, 1. elektronické

Obálka – návrh a zpracování © Hana Majerová, https://ahadesign.cz

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být kopírována či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení nakladatele.

ISBN 978-80-88483-76-2 (epub)

ISBN 978-80-88483-77-9 (mobi)

1. kapitola

Netušila jsem, kolik mohlo být hodin, ale rozhodně nad ránem. Vraceli jsme se s Curtisem z koncertu a v domnění, že jsme potichu, otevřel dveře svého pokoje.

Ukazováčkem mi naznačoval, abych šla za ním. Nejprve jsem se rozhlédla po dlouhé temné chodbě, než jsem udělala onen krok vpřed. Nepohnul se ani jediný lístek juky, které lemovaly zábradlí. Vzduch byl čistý, takže jsem se zahryzla do spodního rtu a s úsměvem za námi zavřela dveře.

Předkrm se nekonal, Curtis šel rovnou na hlavní chod. Mně to v ten okamžik ani nevadilo. Lepší než si vybíjet baterky ve svém příručním kamarádovi.

Oblečení létalo vzduchem, což nebyl zrovna dobrý nápad, ale v našich zkouřených hlavách tkvěla jen touha po bouřlivém orgasmu a nic jiného. Takže jsme samozřejmě nečekali, že se otevřou dveře a ve stínu z osvětlené chodby se objeví jeho matka v županu.

„Curtisi, co to bylo za ránu?“

„Spadla mi bunda,“ odvětil Curtis a já se začala smát.

„Tak hlasitě?“

„No, nestačil jsem se z ní vysvléct.“ Z našich úst zabublal smích, zatímco jsem se snažila zakrýt pod huňatou dekou.

Jeho matka rozsvítila a pak začalo rodeo. Zamžourala jsem po prostorném pokoji, abych se rozhlédla po napáchaných škodách. Dubová podlaha hladila naše svlečené oblečení a podle převrácené židle jsem ihned odhalila původce té rány.

Byli jsme oba mimo, takže jsme si vůbec neuvědomovali vážnost situace. V hlavě jsem měla naprosté prázdno. Můj rozum už spal nebo čekal v kalhotkách, než ho probudí orgasmus.

„Hope!“ propalovala mě jedovatým pohledem, přičemž lapala po dechu.

Na nic jsem nečekala, vymanila se z náruče hřejivé deky a položila chodidlo na studenou podlahu, abych sesbírala své oblečení.

„Mami, kolikrát ti mám, sakra, říkat, abys sem nelezla!“ okřikl ji Curtis a posadil se vztekle na posteli.

„Ani ve snu by mě nenapadlo, že tady budete vy dva dovádět spolu. To má být nějaký špatný vtip?“ mračila se na nás a až pak mému zpomalenému myšlení došlo, že tohle jsme hodně podělali.

Moji rodiče se před pár lety rozvedli a otec si nabalil novou přítelkyni Lauru. Ta přišla do našich životů i se synem. Curtis byl sice o dva roky mladší, ale nám to v dovádění nebránilo. Asi rok jsme se provokovali, okukovali, a pak to neúprosně přišlo. Rozdali jsme si to s výčitkami jednou, podruhé... a stále častěji a častěji.

Jasně, že jsme se ocitli v nepříjemné situaci. Otec by Curtise vykastroval a mě by poslal na Aljašku mezi medvědy. My si dávali pozor, jen když jsme zrovna nebyli pod parou trávy nebo chlastu.

„Mami, už vypal!“

„Tak tohle teda bude mít dohru! Jen počkejte!“

„Radši si jdi lehnout a nepruď už!“

Jak Curtise mohlo napadnout, že by nad tímhle Laura jen mávla rukou? Neoplývala kdoví jakou inteligencí, ale nemyslela jsem si, že by se ráno vzbudila a dělala by, že se nic nestalo.

Vrátila jsem se do svého pokoje a padla hubou rovnou na polštář.

***

Sluneční paprsky ráno zavítaly skrz žaluzie až k mému polštáři. Jindy bych vyskočila z postele jako chleba z toustovače, ale dneska jsem si připadala spíš jako bych spadla tou namazanou stranou na podlahu.

Táta odešel do práce a já se ládovala aspirinem, abych se zbavila bolehlavu.

Curtis zůstal nad věcí. V klidu pochodoval okolo lednice a hladil si ploché břicho. Rozhodně jsem se nerozplývala nad jeho tělem a ani to nebyl v žádném případě ideál krásy, ale dokázal zaujmout. Především těma oříškovýma očima, sympatickým úsměvem a nedokonale rašícími vousy. Pokaždé hezky voněl, a navíc mě přitahovala jeho výška.

Vždycky jsem se s vysokými muži cítila bezpečněji. Kdo má zatraceně respekt z frajera, co má metr šedesát?

Navíc, když chlap nosil koženou bundu, měl silniční motorku a vousy, připadalo mi mnohem víc sexy. Z někoho takového bych dokázala vytéct jako rozbitá pračka.

„Mám hlad, že bych snědl i těsnění od lednice,“ otevřel dvířka a druhou rukou se poškrábal na zadku.

S Laurou do kuchyně přišla i špatná nálada. Těkala očima mezi mnou a Curtisem, dala si ruce v bok a poklepávala si nohou, přičemž mě to klapání páskových sandálků nesmírně rozčilovalo

„Tohle skončí a jestli ne, tak si promluvím s Howardem. Je vám to oběma jasné?“

Hrála jsem si s piercingem na jazyku a téměř ji nevnímala. Bylo mi fuk, co

říkala. Její vysoký hlas rezonoval po rustikální kuchyni jako by mi do bolavé hlavy ještě dloubala pletacími jehlicemi. Stejně tak Curtis ji měl na háku. Obrátil oči v sloup a zmizel jak Copperfield za závěsem.

Házela jsem do sebe snídani jako písek do míchačky, protože u vchodových dveří se někdo hlásil o pozornost. A ten někdo byla Lauřina přiblblá kamarádka Sandra. Hodlala jsem se raději vypařit než mít před očima její tupý výraz.

„To je dost na hovno, co?“ vyšla jsem na balkón a ohlédla se do strany na druhý balkón, kde stál Curtis.

„Myslíš, že by mu to vykecala?“ ušklíbla jsem se a opřela o mohutné betonové zábradlí.

„No právě, že je tak blbá, že by se mohla třeba jenom prokecnout.“

Chvíli jsme řešili momentální situaci a dohodli se, že bych měla s Laurou promluvit já a slíbit, že už budeme hodní. Táta se to prostě nesměl dozvědět. Už tak jsme spolu zrovna moc nevycházeli.

Hodně dlouho mě jejich rozvod mrzel. Jenže fakt bylo lepší, že se rozvedli než poslouchat jejich každodenní hádky. Měla jsem z toho zpočátku deprese a vinila samu sebe. Jenže každý chtěl od života něco jiného a jiné východisko prostě nezbylo.

Seběhla jsem schody a slyšela, jak si spolu povídaly. Celý obývák zahalila vůně kávy a karamelu. Seděly naproti sobě totiž nad karamelovým frapuccinem a řešily hovadiny. Takže jsem hodlala jen projít okolo nich do zahrady a vyčkat až Sandra odejde.

„Co ty a Austin?“

„Od našich zásnub si mě vůbec nevšímá. Jsem přesvědčená, že mě podvádí.“

„A proč s tím něco neuděláš?“

„A co asi? Teď zrovna shání sekretářku. Dovedu si představit, jak ta děvka bude vypadat. Nejen, že bude píchat s ní, ale i se všemi ostatními ve firmě.“

Laura se po mně ohlédla a pak se podívala na Sandru.

V tu chvíli bych se nejradši zakousla do stromu a předstírala, že jsem větev, ale bohužel, má přítomnost byla prozrazena. Sandra ke mně vzhlédla a pozvedla koutky k úsměvu.

„Ahoj Hope, jak jde škola?“

„Když jsem před třemi lety ještě do školy chodila, tak jsem si špatně nevedla.“ Semkla jsem rty a držela se, abych se jí nevysmála.

Ptá se mě na školu pokaždé, když se vidíme a já jí odpovídám pokaždé, že už studentka nejsem. Co je na tom tak složité? Byla vážně vymaštěná jak forma na bábovku.

„Měla by sis najít nějakou práci. Pak se doma nudíte a děláte, co byste neměli,“ dodala Laura a já se ušklíbla.

Vážně tohle téma chtěla otevírat zrovna před Sandrou?

„No a co kdyby nastoupila jako asistentka marketingového ředitele?“ rozohnila se Sandra a Laura se toho ihned chytila.

„No to není vůbec špatný nápad. Pojď sem a posaď se!“ poplácala Laura místo vedle sebe na hnědé sedačce z broušené kůže.

Poslední, co bych chtěla, tak pracovat pod jednou střechou s tátou. Na okamžik mě zaplavila lítost, že jsem se raději nepřestěhovala k matce.

Vydala jsem se tedy k nim a otráveně se posadila na předurčené místo, abych vyčkala na verdikt. Rozhodně jsem nesdílela jejich nadšení.

„Hope by mohla nastoupit jako asistentka a zároveň by nás mohla informovat o každé běhně, co se okolo něho mihne,“ vymyslela Laura tak bravurně, až jsem na ni zůstala nechápavě zírat.

„Jé! No super nápad, Lauro. A mohla by je trochu i odhánět. Co ty na to?“ zakřenila se na mě Sandra a radovala se jako malé dítě.

„Moc pěkně jste si to naplánovaly, ale ne, díky,“ zvedla jsem se, ale Laura mě čapla za zápěstí a usadila zpět.

„Posaď se. Uzavřeme dohodu.“

Ale ne! Povzdechla jsem si a utrápeně hypnotizovala hořící svíčku ve skleničce, která stála na konferenčním stolku.

„Jakou?“

„Nastoupíš na místo Austinovy asistentky, uděláš, co máš a pak smažeme váš noční incident s Curtisem. Budu dělat, že o ničem nevím a nikomu nepovím ani slovo.“

Kdybych se tátovy reakce nebála, nepřistoupila bych na její podmínky. Uznávám, že spát se svým nevlastním bráchou nebyl zrovna dobrý nápad.

„Ale takhle nemůže do kanceláře,“ ukázala Sandra na mé černé roztrhané džíny, šedé vytahané tričko a kožené náramky s cvočky.

Co viděla špatného na rockerském oblečení? Komu vadilo k práci černé líčení, piercingy nebo metalové doplňky? Na co si v té firmě hráli? Připadala jsem si jako v hodně špatném filmu ze střední školy. To mě jako vážně hodlala poučovat nějaká Barbie o tom, co jsem si měla vzít na sebe?

„Co kdyby ses zítra za mnou zastavila a něco bychom udělaly s tvým šatníkem?“ starostlivě okolo mě kroužila jako žralok a zkoumala, čeho by se zbavila jako první.

Jako vážně? Šla jsem na přehlídku nebo do práce?

Měla jsem několik piercingů a rozhodně by mě nepřinutila, abych se jich vzdala. Nos mi zdobil kroužek, pupík i jazyk mi zkrášlovaly kuličky a na uších se mi třpytilo hned několik pecek. Čekala jsem, kdy se jí znelíbí mé dlouhé černé kadeře a bude mi je chtít přebarvit na blond. Nebo možná mi změní i barvu očí, abych vyhovovala jejímu ideálu na asistentku.

„Je to nutný? Mám dost svýho oblečení.“

„Hope! Nebudeš odmlouvat, jasné?“ okřikla mě Laura jako malé dítě a mně nezbývalo nic jiného.

Vyběhla jsem schody a rovnou namířila do Curtisova pokoje. Vzteky jsem pěnila jak pivo, takže jsem si naivně myslela, že to dupání setřese tu křivdu, kterou na mě přichystaly ty dvě.

„Tvoje matka se pomátla a ta její blbá kamarádka taky.“

„Co se stalo?“

„Znáš nějakého Austina?“ svraštila jsem čelo a založila si ruce na hrudi.

„Jo, to je Sandřin nabíječ, proč?“ flegmaticky ležel na posteli s rukama za hlavou a civěl na mě.

„Tak mě právě donutily, abych u něho dělala asistentku. A nejen to. Mám ho hlídat a odhánět ženský. Co je to za kravinu? Když chlap chce, tak si vrzne, kdekoliv a kdykoliv.“

„Sex je přirozená věc jako třeba smrkání, a copak se smrká celý život jen do jednoho kapesníku?“

Překvapeně jsem pozvedla jedno obočí, zda to myslel vážně. Jo myslel! Jak mohl připodobnit smrkání k sexu? Očividně zdědil inteligenci po matce.

2. kapitola

U večeře nadhodila Laura onen skvělý nápad tátovi. Jistě, že jsem se tvářila nadšeně, protože mě měla v hrsti.

„Sandra říkala, že Austin shání sekretářku. Podívej se, Hope si pořád hledá práci. Tohle by měla ideální.“

Nehledala jsem si práci, ale táta byl evidentně tak nadšený, že hned někam volal. To mi ještě chybělo. Laura se na mě ušklíbla, zatímco já ji jedovatě propalovala. Curtise to pobavilo, div na mě nevyplazoval jazyk jako malé dítě. On ze sebe blbečka dělat nemusel.

Uměl mi možná tak sahat pod stolem na stehna, aby mě ještě víc ztrapnil. Škubla jsem sebou, až se táta ohlédl. Když už se to stalo po několikáté, otec se na mě tázavě podíval.

„Jenže tu lítá taková dost otravná moucha a lechtá mě na nohou,“ procedila jsem mezi zuby a měla chuť Curtise nakopnout do holeně.

„Asi ses nemyla, sestřičko.“

„Řekla bych spíš, že se líhnou u tebe v pokoji. V tom bordelu.“

„Dost, moji zlatí. Nápad s prací asistentky se mi líbí. Austin už o tobě ví, takže v pondělí nastoupíš.“

Zalapala jsem po dechu. Curtis se začal smát a pak mu dal táta ledovou sprchu.

„A tobě jsem také dohodl nějaké opravy. Je tam spousta věcí, co by potřebovaly spravit.“

Neuměl zabouchat ani hřebík, takže jsem se smíchy až rozkašlala.

***

Nastal poslední víkend, kdy mě čekalo volno. S partou jsme vyrazili na koncert a užívali si pořádný rockový nářez.

Jenže nedělní odpoledne celý pěkný víkend dost zkazilo. Laura mě totiž donutila jít k Sandře kvůli nějakýmu přiblblýmu oblečení.

Otevřela mi v bílých volných minišatech a širokým úsměvem, jako bych snad byla její kámoška. V předsíni stála otevřená skříň, kde viselo nespočet svetříků, sak, bund a v poličkách měla vložené kabelky různých velikostí, barev i tvarů. Stejně tak bot vlastnila tolik, že by ji záviděla kdejaká prodejna s obuví.

Přepadlo mě zděšení. Že by nějaká úchylka?

Popošla jsem za Sandrou dál až do vzdušného obývacího pokoje s minimalistickým nábytkem a obrovskými francouzskými okny. Uprostřed stála bílá sedačka do tvaru U. Celá poseta oblečením. To mi hodlala půjčovat i spoďáry nebo co?

Nad hromadou růžové a lososové jsem se málem zhroutila.

„Podívej, tahle košile by se hodila k téhle pouzdrové sukni.“

„Pouzdrové sukni?“

Původ názvu? Pouzdro na prdel?

„Tu sukni sice zapnu, ale nesmím ji mít na sobě,“ přiložila jsem si ke stehnům purpurově růžovou nádheru a pokrčila rameny.

Její hadry se mi prostě nelíbily a nejhorší na tom bylo, že jistě stály víc než tátův roční plat. Navíc jsem je sotva oblékla, protože mám mnohem větší zadek i stehna než Sandra, takže mi seděla sotva třetina jejích krámů. Ze slušnosti jsem si od ní vzala plnou tašku věcí a doma už hadříky zkoušela kombinovat s řetízky, trny a lebkami. Jenže růžová ke mně moc neladila. Připadala jsem si jako Barbie ala rockerka.

Hodně dlouho se nestalo, že bych si musela nastavovat budík. Ve skutečnosti jsem ani netušila, kde v mobilu tahle aplikace je a jak fungovala.

Lahvově zelená sukně napáchala nejméně škody a měla vypadat elegantně. Takže jsem tedy kapitulovala a oblékla si ji spolu s bílou halenkou.

„Co punčochy?“ zůstala na mě Laura hledět, jako by mi zpod sukně spíš vykukovala bradavka.

„Co je s nimi?“

„Takhle se do kanceláře nechodí. Mají moc široká oka.“ Zamračila se.

„Hele, měla jsem si vzít pudrovou sukni. Tak ji mám.“

„Pouzdrovou myslíš,“ opravila mě Laura.

Vzápětí se u nás objevil Curtis a prohlédl si mě, jako bych šla vystupovat do night clubu. Jistě by nepohrdnul, kdyby si mohl i sáhnout.

„To je spíš šukně. Protože se v ní dobře šu...“

„Tak a dost!“ Vykulila na Curtise Laura oči a máchala rukama, jako by nás chtěla začarovat.

Do firmy jsme se svezli s tátou, protože zde pracoval jako dispečer. Onen Austin tam dělal nějakého manažera přes mraky nebo co. Ne, to slovo bylo marketing. Moje chyba. Až v autě jsem se vlastně dozvěděla, že je to podnik na výrobu lustrů. Taková kravina. Kdo by v dnešní době chtěl lustr?

Posléze při návštěvě haly jsem ztratila řeč. Moderní křišťálový lustr ve tvaru mořského koníka mě uchvátil. Drobné bílé křišťály tvořily na provázcích úchvatnou podívanou. Dobře, tenhle lustr bych asi v pokoji přežila.

„Ahoj, jsem Pauline,“ zakřenila se na nás drobná sympatická brunetka.

Podle Curtisovy reakce mi došlo, že asi stála za hřích. Nejenže jí celou dobu civěl na zadek, ale neodpustil si ani přiblblé tiché poznámky.

„Nejsi náhodou strom? Protože můj pták by v tobě docela rád zahnízdil.“ Zamumlal na recepční, která se náhle zastavila a sjela ho jako by se právě snad pozvracel.

„Radši drž hubu, Curtisi!“ dloubla jsem ho loktem do žeber.

„Pamatuješ si na příhodu se smrkáním?“ pošeptal mi před výtahem a zašklebil se na mě.

„Tahle nevypadá, že by chtěla, abys do ní smrkal.“

„Tak bych s ní natočil domácí porno.“ Začal se usmívat, jako by mu právě slíbila jedno číslo.

„Ve tvém případě tak maximálně GIF, a ne video.“ Zamrkala jsem na něho a on mi vrátil úšklebek.

„Takže budeš Austinova nová asistentka?“ zazubila se na mě, a tak trochu si mě ve výtahu prohlédla.

„Jo. Nedobrovolně,“ podotkla jsem otráveně.

„Jako že…Cože? Není žádná v téhle budově, co by mu nechtěla dělat asistentku.“

Nenápadně jsme si s Curtisem vyměnili nechápavé pohledy.

A to jako proč? Rozdává stovky? Nosí obědy až pod nos? Možná má místo sperma čokoládu.

„Jo, slyšela jsem, že je jako průjem. Ten měla taky každá,“ utrousila jsem jedovatě.

„Pochopíš, až se s ním poznáš.“ Zasnila se, až ji na rtech zamrznul úsměv.

„Kdyby se takhle culila každá, co se mnou píchala.“

„Asi bys na tom měl zapracovat.“

„Jo, poptám se tvýho novýho šéfa.“ Znovu našpulil pusu na zadek recepční, když jsme vystupovali z výtahu ve třetím patře.

Tahle budova už vážně překlenula nejlepší léta. Všechen nábytek vypadal zastarale a ty děsné plakáty z devadesátých let bych okamžitě servala ze zdí.

„Tak tady je tvoje místo,“ ukázala mi na nemoderní dubový stůl s malým netbookem.

„Moc pěkný,“ podotkla jsem ironicky a posadila se na křeslo, které tu patrně trčelo již od založení firmy.

Recepční se pousmála a podívala se s povzdechem na Curtise.

„Tak a teď tvoje království.“ Otočila se na podpatku, když začal ten blbec s nemravnými posunky, zatímco ji následoval k výtahu.

Obrátila jsem oči v sloup a položila kabelku na stolek se šuplíky opodál. Zaujal mě jakýsi depresivní obraz vedle okna. Kéž by se otevřelo okno průvanem a shodilo by ho pod koberec.

V koutě nad vyšší úzkou komodou trčela opuštěná pavučina, jež spojovala futro dveří a strop. Hnus! Tady očividně i uklízečka čuměla na Austina, a ne na pavučiny.

Cloumala mnou zvědavost, co byl ten chlap zač. Recepční z něho padaly spoďáry a Sandra si ho hlídala jako ty svoje umělý prsa.

Austinovy kroky se přibližovaly a já nechtěla jen tak nečinně sedět v napětí. Otáčela jsem se na židli, když se chodbou přibližoval od výtahu.

Vysoký, štíhlý, pečlivě zastřižené vousy i světle hnědé vlasy a pak to přišlo. Spatřil mě a začal se usmívat. Vypadal hned mnohem roztomileji. Charisma z něho přímo sršelo a vyprávění naší recepční mi najednou dávalo smysl. Hodila jsem z něho záda. Doslova! Zradila mě totiž židle. V ten moment jsem nestačila prozkoumávat, co se vlastně stalo, ale padala jsem k zemi. K tomu ty zpropadené podpatky, a už jsem se válela kdesi pod stolem.

„Nemusíš se přede mnou schovávat.“ Sebrala jsem se a zahlédla přes stůl, jak se opřel o jeho hrany, aby se na mě s úsměvem podíval.

„No jo. Ty musíš být zvyklý, že z tebe ženský padají na zadek, ne?“ vstala jsem, upravila si vlasy a začala si ometat sukni.

Zatracená sukně. Lezla mi nahoru a vůbec... zvětšovala mi zadek.

„Ty jsi Hope, viď? Howardova dcera?“

„Hmm. A tohle bývala moje židle.“ Otočila jsem se na tu chudinku bez dvou koleček.

„Zařídím ti novou.“

„Nechci tvrdit, že jsem přibrala, ale pamatuju si časy, kdy se mi do vany vešla i voda a neničila jsem židle,“ uniklo mi.

Austin se smál, ale já se spíš nad onou spouští mračila. Jak trapné! Fakt se mi povedlo udělat dobrý první dojem. Nestačil mi vlastně nic pořádně říct a už mu zvonil mobil.

„Ahoj Palmer, jak se máš?“ spustil medovým hláskem a zavřel se do kanceláře.

Vykecával se s dotyčnou asi dvacet minut, které jsem v podstatě odstála u stolu v těch podpatcích. Nahlásila jsem sice na recepci, co se tu stalo, ale vzápětí přišel Curtis s nářadím.

„No tak to bych si ji víc opravila sama,“ vysmála jsem se mu.

„Co jsi na tý židli dělala?“ pozvedl obočí jako bych se před ním právě svlékla.

„Asi masturbovala, ty blbečku. Sotva jsem si na ni sedla. A zase tak obří zadnici snad nemám.“ Otočila jsem hlavu na svůj zadek a vypadala spíš jako pes, co si honí ocas.

„A mohl bych být příště pod stolem?“

„Až sebou zase praštím?“

„Ne, až na té židli budeš zase masturbovat,“ zakřenil se.

„Ty jsi mi vtipálek. Vyrábíme tu lustry, ne erotické pomůcky.“

„Škoda. Už jsi narazila na toho playboye Nielse?“

„Jo, je v kanclu.“ Mávla jsem nad tím otráveně rukou a ušklíbla se.

„A koukám, že sis z něho taky sedla na prdel, co?“ začal se mi smát, přičemž jsem popadla stojánek s propiskami a vrhla ho po něm.

„Jsem rockerka, blbečku, šampóni mě neberou.“

„Taky nejsem zrovna pokérovaný motorkář, ale můžu kvůli tobě nosit trička s lebkou.“ Přimhouřila jsem na něho oči a obešla stůl, abych ho nakopla.

„Ty jsi něco jako můj robertek. Když chci, tak mi to uděláš a na barvě ani stylu nezáleží, “ pošeptala jsem mu.

„Máš modrý tangáče. To mě rajcuje.“

„Nechceš radši opravit ty kolečka nebo ti mám ten šroubovák narvat do zadku.“

„Jak víš, co mě vzrušuje? Co kdybys mě u toho těma podpatkama nakopala.“

„Věř mi, nemyslím na nic jiného,“ zamračila jsem se na něho a podupávala si.

„Víš, kolik bab je ze mě hotových? Kam přijdu, slyším, no ty jsi nám tady ještě chyběl,“ zakřenil se, přičemž jsem na něho vrhla pohled, že to snad nemohl myslet vážně.

„Radši pohni.“

Položil se na koberec a otočil hlavou, aby mi viděl pod sukni.

„Ty nechutný prase!“ zakřičela jsem a trochu ho nakopla, přičemž hluk přilákal Austina z kanceláře.

Nechápavě stál ve dveřích, hlavou pokyvoval, co se jako stalo.

Curtis o něm ale nevěděl a sápal se mi rukama po nohách až pod sukni, což Austin nemohl vidět. Nakopla jsem Curtise, až mu odletěl šroubovák jen kousek od Austina.

„Děje se něco?“ spustil Austin a Curtis se celý vysmátý postavil.

„Je, nazdar. Ty jsi ten slavný Austin? Já jsem Curtis.“

Zaculil se a těžce mi připomínal Stiflera z Prciček.

„To je tvůj šroubovák?“ zvedl ho Austin.

„Ne, půjčil jsem si ho od Hope. Bůh ví, co s ním na té židli dělala.“

Když jsem si uvědomila, co ten blbec před ním právě řekl, myslela jsem, že si vyzuju lodičku a narvu mu ji do zadku. Jenže jemu by se to snad ještě líbilo.

„Ukážu ti, co udělám tobě!“ oběhla jsem stůl a rovnou Curtise čapla za jeho rozkrok.

„Hele, opatrně na moji kouzelnickou hůlku.“

Zkřivil obličej do bolestného šklebu.

„Oprav mi tu židli a vysmahni, nebo ti ho urvu a budeš muset s sebou za holkama nosit ten šroubovák a kouzlit s ním.“ Vyrvala jsem šroubovák vysmátému Austinovi z ruky.

Pustila jsem Curtisův rozkrok a dala si ruce v bok.

„Jede po mně,“ pošeptal směrem k Austinovi domýšlivě, přičemž se tvářil, že za to vlastně nemůže, protože po něm jedou všechny.

„Ty jsi taky od Howarda, že jo?“

„No jo. Bydlíme spolu.“

Nadšeně na mě ukázal, ale já jen obrátila oči v sloup.

„Jsi pěkná střela,“ okomentoval ho s úsměvem Austin.

„Ale blbě nařízená,“ dodala jsem, přičemž se na mě Curtis ušklíbnul.

„Před chvíli sis pod tím stolem nestěžovala.“

„Jsi nechutný prase!“

Pohledem jsem zabíjela.

„Kéž bych byl. Prasečí orgasmus trvá půl hodiny,“ zasnil se.

„S tím s tebou souhlasím,“ pousmál se Austin.

„Hele, naučíš mě to? Po tobě prý ženský jedou.“

„Co konkrétně chceš vědět?“ pozvedl Austin jedno obočí trochu nechápavě.

„No, jestli třeba nemáš nějaký rady? Za mnou teda ženský dřív běhaly, ale od té doby, co jim nekradu kabelky, to skončilo.“

Smál se sám sobě.

Bože, Curtisi! Ty jsi ale blbec! Nemohla jsem uvěřit vlastním uším, že tohle vážně řešili přede mnou.

„Každá je jiná a na každou funguje něco jiného,“ pokrčil Austin rameny.

„A co bys zkusil třeba na Pauline?“

Zavrtěla jsem hlavou a oba dál hypnotizovala.

„Nemám páru, kdo je Pauline.“

Austin mě překvapil svojí nevědomostí.

„No, naše recepční.“

„Jo, tahle. No, ta ani nestojí za námahu. Je jako hvězdice. Leží a nic nedělá. Promiň, ale už musím na meeting. Tak zas někdy.“

S otevřenou pusou jsem sledovala Austinova záda. Opravdu právě řekl, jaká je v posteli naše recepční?

Jak může být někdo tak pohledný takový kretén?

„Ode dneška je pro mě Bůh,“ zkřivil uznale Curtis ústa a sledoval, jak Austin odcházel.

„Hvězdice? To by mě zajímalo, co je pro něho dobrý sex,“ podotkla jsem nasupeně.

„No tobě se moc dolu nechce, co?“ naklonil se ke mně.

„Protože mi funíš do ksichtu. A radši už zmlkni!“

3. kapitola

První den se rovnal katastrofě. Austin mi byl nepříjemný jako malé spoďáry, tedy kromě pohledu na něho. Práce mě nebavila, a už vůbec ne, když jsem musela nastavovat uši i oči, abych Sandře kazila náladu. Každopádně si mě hned po práci vyzvedla a vyzvídala.

„Byla tam nějaká ženská?“

„Ne. Jen telefonoval s nějakou Palmer.“

„Palmer. Palmer. Palmer... Neznám žádnou.“

„Ani ji znát nemusíš. A recepční Pauline?“

„Jo tu znám a co s ní?“

„S ní rozhodně taky něco kdysi proběhlo.“

„Mrcha.“

„Ale on o ní očividně zájem už nemá. Takže v klidu.“

„Přesně Austinův přístup. Ženský bere jako pivo. Lahev vypije a vyhodí.“

„Ale nějaká ženská si zaslouží, aby s ní chlap jednal, jako by byla poslední pivo v lednici.“

„To se mi líbí.“ Zazubila se.

„No, tak já už půjdu.“

„Počkej. Říkala jsi Palmer a pak odešel?“

„Jo a co?“

„No, jestli s ní měl sraz, tak tomu musíme zabránit.“

„Jak asi?“

„Od toho tam budeš ty. Jestli mi večer zavolá, že se chce sejít, protože to on dělá, když nemá do čeho píchnout, tak ti dám sto dolarů.“

„Stovku za každou, co odradím nebo mu zkazím rande?“

„Věř mi, že si vyděláš,“ dodala tak trochu smutně.

„Tak jo. Budu si dělat čárky.“

Nechuť do téhle akce mě nepřešla, ale díky stovce jsem měla alespoň motivaci.

„Co ti nabídla, že se tak culíš?“ zajímal se Curtis ve výtahu.

„Stovku za každou, co odpudím.“

„Tak to není fér.“

Zamračil se.

„Když mi s tím pomůžeš, dám ti půlku.“

„Platí,“ začal se usmívat, „třeba mu je můžu rovnou přebrat.“

„Jo, s tím počítej,“ ušklíbla jsem se a obrátila oči v sloup.

„Hele, představ si nějakou nadrženou roštěnku, která nedostane, co chce,“ opřel se loktem o vyšší komodu, „pak se objevím já jako záchranář a jen tak znuděně kývnu.“ Udělal, co řekl, zatímco ze dveří vykouknul Austin, který sledoval Curtise, jak zády k němu předvádí, jak by sbalil jeho rozdělanou oběť.

„Tak co, kočko, tvoje ruka vypadá dost unaveně, co kdybych ti to dneska udělal já?“ zatvářil se jako mistr světa, až mi cukaly koutky.

Austin se očividně taky dobře bavil.

„Pak bych jí koupil pití s brčkem a řekl bych jí, jestli nechce ještě jedno, že její pusa je dost velká, aby se jí tam vešly dvě.“

„Takhle hodláš zapůsobit na ženskou?“

„A co se ti nezdá?“

„No, zeptej se svého učitele, ale na mě by to udělalo takový dojem, že bych radši zdrhla a udělala si to sama.“

Obešla jsem ho s úšklebkem.

„Ahoj Austine, tak dnes bychom se mohli dostat k tvému programu.“

Posadila jsem se za stůl.

„Pošlu ti ho do mailu,“ řekl a otočil se na Curtise, „moc špatná taktika, kámo. Měl bys na sobě zapracovat.“

Zamrkal na něho.

„Jeho problém je ten, že moc a zbytečně mluví.“

Vložila jsem se do toho.

„Tak já můžu jen naznačovat. Nemusím mluvit.“

Nasměroval svoje dlaně na hrudník, aby předvedl prsa a pak zvedl palec nahoru.

„To mělo znamenat co?“ nechápala jsem.

„No, že máš dobrý kozy. To jsi nepochopila?“

„Ne. Vypadalo to spíš, jako bys jí chválil manikúru,“ zalhala jsem.

„Nemůžeš jí hned říkat, že má pěkný prsa,“ ukázal na mě Austin, načež jsem se opřela do opěradla tak, že kolečka opět nevydržela a nohy mi vystřelily vzhůru.

Austin mi vyběhl na pomoc. Podal mi ruku a pomohl mi se zvednout. Tak jo, nejen, že vypadal z dálky dost zajímavě, zblízka byl jako bonbónek. Přeslazený, až se mi kazily zuby. Navíc se choval jako gentleman a hezky voněl. Proč jsem si jen připadala jako nějaká puberťačka, se kterou její idol právě prohodil pár trapných slov - „Myslím, že jsi právě šlápla do hovna“. Jak ponižující!

„Jak jsi to, ty debile, spravil?“ spustila jsem na Curtise, zatímco jsem si stahovala sukni níž a trochu tím maskovala rozpaky.

„Jsi v pořádku?“ zajímal se Austin a postavil mě na nohy, přičemž mi upřeně civěl do očí.

„Nevím, nemůžu si nahmatat puls.“

„Vypadáš v pohodě.“

„Zabiju tě, Curtisi!“ pohrozila jsem ukazováčkem na vzdalujícího se Curtise, který sprostě utekl.

Jen jsem se ohlédla po Austinovi a zírala, jak se mu tmavé džíny napnuly přes zadek, když se ohýbal pro převrácenou židli. Měl docela pěkný zadek, to jsem musela uznat. Ale pak jsem si chtěla dát pěstí za to, že mu na ten zadek vlastně zírám. A ty tenisky vypadaly taky cool.

Všiml si, že mu civím na boty. Ještě, že se neohlédl o vteřinu dřív.

„Nesnáším polobotky,“ snažil se obhájit.

„Nevypadá to špatně. Taky nesnáším lodičky.“

„Tak si vezmi tenisky. Tady si na to nehrajeme.“

Mávnul rukou.

„Tak jo. Pošli mi ten program. Tvůj manuál už jsem si pročetla včera.“

„Teď bude konec kvartálu, takže všechny účetní uzávěrky od ledna až za březen se pošlou na účetní oddělení. Jde jen o součet všech výdajů, aby nám všechno souhlasilo.“

Vlastně jsem ani nevnímala, co říkal. Střídala jsem pohledy mezi otevřeným netbookem a jeho očima, přičemž mě najednou zajímala jejich barva. Byly takové tmavě šedé s hnědými a zelenými flíčky.

Nebyl můj typ, ale rozhodně bych se od něho zblbnout nechala. Kdyby mě nabaloval na nějakém rockovém koncertě, tak... Nad čím to zase přemýšlím? Co by tenhle šampónek dělal asi tak na rockovém koncertě?

Austin mi vysvětlil veškerou moji práci a ve dveřích se objevila nějaká atraktivní rudovláska. Oči přišpendlila na Austina a ten se hned culil, jako by po něm rovnou hodila podprdu, jestli ji tedy vůbec měla.

Přišla mi právě stovka, ale jak se té nádhery zbavit, to byla další kapitola. Na tohle jsem zrovna mozek neměla.

„SOS! Curtisi, právě přišla do Austinovy kanceláře nějaká buchta. Koukej něco udělat.“ Nadatlovala jsem do telefonu.

„Já? Teď nakládám kamion. Musíš si poradit sama, než mu bude olizovat mandle nebo hůř ptáka.“

Znechuceně jsem se oklepala.

„Jsi mi platný asi jako hřeben plešounovi.“

Vrátila jsem se zpoza rohu a přešlapovala dokola, jako by mi to snad mělo pomoct něco vymyslet. Postavila jsem se za dveře a snažila se zaposlouchat. Nic! Kromě nepříjemného ženského smíchu. Možná už jí sahal do kalhotek.

Vešla jsem proto rovnou bez zaklepání.

„Pardon, dáte si kávu nebo čaj?“ spustila jsem mile na nepříjemnou nánu.

„Pokud umíte bezlaktózové latté jako klepání, tak se bojím, co přinesete,“ zakřenila se.

„No já klepala, ale přes to přírodopisné video jste mě asi neslyšeli.“

„Jaké video?“ nechápala.

„Já nevím, co se odtud ozývalo za zvuky, ale chvílemi to znělo jako retardovaná hyena.“

Austinovi zrudly oči a rozkašlal se, zatímco maskoval smích, ale dámičky jsem se nejspíš dotkla.

„To je ta nová?“ otočila se na Austina dost napruženě.

„A vy jste ta stará?“

„Hele, přines mi latté. Bezlaktózové!“

„Proč bezlaktózové? Máte po mlíce průjem nebo co?“ zavrtěla jsem hlavou, nechala otevřené dveře a vydala se do kuchyňky.

Zotvírala jsem všechny přihrádky a na nic podobného nenarazila. Pak mi to došlo. Jestli dostane průjem po mlíce, budou mít po erotice, pokud si nehoví v koprofilii. Což je zrovna úchylka, kdy si dvojice libuje ve výkalech.

Zvedl se mi žaludek a už jsem lila mléko do prázdné PET lahve, abych jí našlehala pěnu. Jako zkušená barmanka jsem třepala lahví s mlékem, dokud se neobjevila poměrně hustá pěna.

„Já ti dám bezlaktózový, krasavice jedna.“ Škodolibě jsem se pousmála na nazdobenou sklenici s pruhovanou dobrotou.

Dveře byly opět zavřené, ale já je znovu bez zaklepání otevřela. Nádhera stála opřená o jeho stůl a Austin polehával v křesle.

„Tak už ho nesu. Dala jsem si záležet.“

Dámičku však rozčílilo, že neumím klepat. Položila jsem na stůl latté a začala uklízet stohy papírů, poházené okolo sklenice s lahodnou kávou.

„Co to děláš?“

„No jen dávám stranou tyhle dokumenty. Co kdyby se polily?“ povzdechla si a vrhla na mě dost jedovatý pohled.

Jen počkej, ty rachejtle jedna!

Dveře jsem samozřejmě nechala otevřené, načež vztekle sesedla, aby mi je zabouchla před nosem. Počkala jsem přesně tři minuty, vzala ten příšerný depresivní obraz na zdi a praštila s ním o zem. Sklo se roztříštilo všude po místnosti, přičemž se vzápětí prudce otevřely dveře. Austin už neměl sako, ale jinak byl oblečený.

„Co se stalo?“

„Vypadá, že spadl obraz,“ ukázala jsem na tu spoušť.

„Nestalo se ti nic?“

„Ne. Skočím pro vysavač.“

Mě to docela pobavilo, čehož si Austin všiml.

„Kde jsi vzala bezlaktózové mléko?“ pozvedl tázavě jedno obočí.

„V kuchyni.“

„Vážně? A kde?“

„V lednici. S nápisem mléko,“ odvětila jsem hrdě a s nadšením.

„Dej nám to samé dvakrát.“