Přeložila Ivana Nuhlíčková

THE MOST LIKELY CLUB

Copyright © 2022 by Elyssa Friedland

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with Berkley, an imprint
of Penguin Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC.

Ilustrace na titulní straně: Floral graduation frame © Amanita Silvicora/Shutterstock

Translation © Ivana Nuhlíčková, 2024

ISBN 978-80-249-5389-2

Obsah

Prolog

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

Poděkování

Mým přátelům, těm, kteří rychle odpovídají
na zprávy

„Štěstí vychází z toho, kým skutečně jste,
ne z toho, kým si myslíte, že byste měli být.“

– Shonda Rhimesová

Prolog

Bellport, Connecticut
1997

Stůl chytrých, ale společensky uznávaných stál v zadním rohu jídelny pod řadou vlaječek na zdi, které odkazovaly na vítězství v plavání, wrestlingu a fotbale. Úhlopříčně od něj, hned u výdejního pultu, se nacházel stůl krásných a oblíbených. Tak mohli sportovci a ti, kteří měli štěstí a pohybovali se v jejich blízkosti, dostat sendvič s mletým masem a bramborové placky jako první. Ve zbytku jídelny seděly rádoby umělecké typy, podivínští šprti, fanoušci rockové kapely Phish, gotici i plaché, nevýrazné typy, které se vymykaly jakémukoli zařazení.

Melissa Levinová, Suki Hammerová, Priya Chowdhuryová a Tara Taylorová přebraly svůj stůl ve druhém ročníku po studentech, kteří rok předtím maturovali. Bellportská akademie byla malá soukromá škola v nóbl městečku v Connecticutu a studenti se tu rozdělovali do stejných skupin jako na kterékoli jiné střední škole v USA. Kdyby se skupiny členily dál, vznikla by pyramida. Melissa, Suki, Priya a Tara byly nejlepší kamarádky už od osmé třídy, což je vhodná doba pro upevnění společenského kruhu, nebo, jako v jejich případě, čtverce. Dohodly se, že se před nástupem na střední školu nebudou snažit proniknout mezi oblíbené studenty, ale zároveň nechtěly zapadnout ani mezi šprty a mimoně. Získaly cenné čestné místo mezi studenty, kteří dostávali pozvání na večírky.

Jejich plán fungoval. Všechny čtyři se semkly, měly výborné známky – Priya byla vždycky v čele – a představovaly dostatek společenského potenciálu, aby je úspěšní sportovci a roztleskávačky znali jménem a šprti pochopili, že nemá smysl se je snažit zlákat ke společnému studiu. Teď už byly v posledním ročníku. Do maturity zbýval měsíc. Dnes nastal den, kterého se všichni obávali, očekávali ho, představovali si ho a všichni se kvůli němu stresovali.

Dnes vycházela školní ročenka.

Zjistí, jestli se jejich snaha vyplatila. Jestli zvolily správné oblečení (napodobenina šatů z dílny Kate Spadeové by mohla projít, pokud budou stehy dostatečně propracované), jestli se dost věnovaly posilování břišních svalů (a hýždí!), jestli mají dostatek mimoškolních aktivit a jestli jim bude stačit dosažený průměr známek. Období přijímaček na vysoké školy už proběhlo, to byl zřejmě důležitější ukazatel úspěchu na střední. Ale všechny čtyři kamarádky daleko víc zajímalo, jestli se dostaly v ročence mezi výjimečné studenty než tloušťka obálky z univerzity, kterou najdou ve schránce – bude tenká, jen s vyrozuměním o nepřijetí, nebo naopak objemná?

Maturovalo kolem dvou set studentů, pro ty nezajímavější bylo jen padesát míst. Hlasoval celý ročník. Některé výsledky byly jasné. Nejoblíbenější bude Kim Konnerová. Vypadala jako blonďatá Jennifer Love Hewittová, měla pevná prsa a šarm typické filmové holky od vedle. Lulu Andersonová získá titul Nejstylovější, její sbírka babydoll šatů byla zralá na dvoustránku v časopise Seventeen. Titul Nejlepší sportovec bude patřit Charliemu Riceovi a Byron Cox bude zřejmě nejpravděpodobnějším vítězem loterie (který vzápětí ztratí los). Suki, Priya, Melissa a Tara se užíraly tím, jaký titul asi získají ony. V duchu se obávaly, jak ovlivní jejich vztahy, pokud se mezi nejlepší nedostanou všechny.

Melissa se o tom kamarádkám nezmínila, ale nedokázala si představit, že by mezi padesátkou nebyla. Měla skvělé výsledky. Předsedala studentské radě, zastávala post šéfredaktorky školního časopisu. Vždycky byla mezi nejlepšími. Teď má namířeno do Georgetownu, kde měla v plánu studovat veřejnou správu a feministická studia. Byla přesvědčená, že s takovými výsledky jako má ona – neprohrála ani jedny volby –, by možná měla talent i na politiku v reálném světě. Líbil by se jí titul Nejpravděpodobnější budoucí prezidentka.

Suki se také cítila sebejistě. Nebyla sice jako Melissa, jejíž seznam mimoškolních aktivit vyžadoval k přihlášce na vysokou přílohu. Ale ve škole ji všichni dobře znali. Především byla napůl Japonka. Ovšem ve škole plné většinou bělošských studentů, kteří si zakládali na rodinách, jejichž původ sahal až k otcům poutníkům, kteří připluli na lodi Mayflower, Suki natolik vynikala, že každý student od prváků až po maturanty znal její příběh. Její maminka byla Japonka, bývalá modelka v Tokiu, později se ale už jen starala o domácnost. Otec byl podnikatel, kterému se na paty lepila smůla (nebo jen postrádal podnikatelský talent). Zdálo se, že jeho životním cílem je jedenáctkrát usilovat o vyhlášení bankrotu podle kapitoly jedenáct. Suki byla spolehlivá studentka, kdykoli chtěla získat pozornost – a která středoškolačka by nechtěla –, přepnula do japonštiny. Povídalo se o ní, že už rok chodí s nějakým vysokoškolákem. Nechala ty řeči plavat, jenom Melissa, Tara a Priya věděly, jak to skutečně je. Suki zřejmě bude mezi výjimečnými, ale ani ona neměla tušení, v jaké kategorii. Doufala, že ne v nějaké příšerně prvoplánové typu Nejexotičtější.

Pak následovala Priya. Nadměrně vytížená, opatrná a dokonalá Priya Chowdhuryová. Studentka asijského původu, což ale kupodivu nebudilo takovou pozornost jako Sukiny kořeny. Možná se kolem ní nespřádaly žádné záhady, protože její otec byl přední místní pediatr. Na druhém stupni základky kluci žertovali, že jim doktor Chowdhury sahal při prohlídce na pindíka. Priya se to snažila přejít. Pomáhalo, že měla vždycky nos zabořený do nějaké knížky a pohled pevně upřený do budoucnosti. První zastávka Harvard (už byla přijata), potom medicína na Harvardu a nakonec specializace na ortopedii – vždycky ji zajímaly složitosti lidského těla. Zkoumala kostry, které se objevily v sousedství o Haloweenu, zatímco ostatní si cpali do plastových dýní lízátka.

A nakonec je tu Tara, které zářily (michelinské) hvězdičky v očích poté, co se na druhém stupni základky objevila v pořadu Today, což z ní udělalo místní hvězdu. Připravila pro Ala Rokera kachnu na pomerančích a v přímém přenosu ho rozplakala. Když jí bylo pět, naučila se dělat vajíčka s kousky lanýžů a smažené jeruzalémské artyčoky, k osmým narozeninám si přála pekáč. Měla vytříbenou chuť, na jazyku minimálně dvakrát tolik chuťových pohárků, než je běžné. Dokázala se zavřenýma očima rozpoznat muškátový oříšek a požadovala po rodičích, aby založili bylinkovou zahradu, protože pak by měla k dispozici čerstvý tymián a rozmarýn. Chlubila se jizvami po spáleninách na prstech, jako se skautky chlubí odznaky. Málokdo pochyboval o tom, že si jednou otevře restauraci.

V jejich čtveřici byla Tara tou nejodvážnější. Se stejnou odvahou, s jakou používala nože, proklouzla do kanceláře výchovné poradkyně, aby zjistila, kam půjdou všichni na vysokou. Z faxu ve sborovně sebrala zadání závěrečného testu z matematiky, školního maskota pomalovala rudou rtěnkou. Nic z toho ale nikdy neskončilo vážnějšími problémy – Tařini rodiče byli štědrými sponzory školy. Pro hvězdu celostátního kanálu a s příjmením, které zdobilo školní sportovní centrum, existovala jen mizivá šance, že Taru v ročence vynechají.

„Jsem z toho úplně vystresovaná,“ přiznala Melissa. Nervózně strkala do pusy jeden hranolek za druhým. „Zahlédla jsem ráno ty krabice. Co jim trvá tak dlouho?“

„Neřeš to a uklidni se,“ navrhla Tara. „Stejně už s tím nemůžeš nic udělat.“

„Ach, pane bože, je tady!“ vyhrkla Melissa a vyskočila ze židle tak rychle, až převrhla oranžový tác. Ukázala směrem, kde do jídelny vešel redaktor ročenky David Grossman a tlačil před sebou vozík plný knih. Všichni studenti posledního ročníku se na něj vrhli, jako by měl ten vozík plný stodolarových bankovek. Alespoň nebyly jediné, které se chovaly jako posedlé.

„Jde rovnou sem,“ vydechla Melissa, vytrhané obočí se jí cukalo. Byla bledá jako stěna. Žádná z nich nechtěla stát poblíž, kdyby dostala nějaké označení, které bude považovat za druhořadé, třeba Nejpravděpodobnější budoucí učitelka na Bellportu. Dokážeš si představit trčet v tomhle městě navždycky? Dokonce se nesly nějaké řeči, že některá z letošních označení by mohla být nepříjemná. Kim Konnerová přísahala, že Tonya Hardingová dostane titul Nejpravděpodobněji někoho svede a Eddymu Falconovi navrhli Nejpravděpodobněji překročí rychlost v bílém Fordu Bronco. Pochybovali, že by pan Mackay, garant ročenky, nechal něco takového projít. Ale všichni se děsili, že čím skrytější urážku označení obsahuje, něco, čemu budou studenti rozumět, ale pedagogický sbor to přehlédne, tím spíš by se to mohlo v ročence objevit.

„Přesně jak jsem říkala,“ prohodila Tara s úšklebkem. Vzala si jeden hranolek, vložila ho do úst a očividně si vychutnávala, jak se kamarádky třesou nedočkavostí. „Bože, jsou přesmažené. Nechápu, proč kuchař Mick nezkusí burákový olej, jak jsem mu říkala. Jídlo v téhle škole je ještě horší než polotovary Hot Pocket.“ Upustila napůl snědený hranolek na umělohmotný tác a upřela pohled na Davida. „Řekla jsem Grossmanovi, že mi může stisknout pravé prso, když ročenky dostaneme jako první.“

„Taro!“ vydechla Priya a zakryla si ústa.

„Uvidíme, jestli to bude opravdu nutné. Vsadím se, že by mu stačilo se jen podívat.“

Pravděpodobně se nemýlila. Davida trápilo bující akné už od deváté třídy. Existovala jen malá šance, že kdy viděl ňadro naživo.

„Proč zrovna pravé?“ zeptala se Suki pobaveně.

„To levé si schovávám, abych mohla zjistit, kdo bude králem a královnou maturitního plesu.“

Melissa hodila po Taře krabičku ovocných bonbonů Mike and Ike, ačkoli byla ráda, že bude moct nahlédnout do ročenky jako první.

„Jé, podívej, támhle je Josh,“ řekla Priya. „Rovnou za Davidem.“

Josh Levine byl kluk, s nímž Melissa poslední dva roky chodila. Jejich příjmení tvořila zvláštní kombinaci – Levine-Levinová, ale ona zatím svatbu neplánovala. Tvořili takový nenápadný pár, což bylo dobré, protože tamtamy v Bellportu dokázaly být kruté. Josh měl ohryzek velikosti švestky a zuby, s nimiž nic neudělala ani léta nošení rovnátek. Na druhou stranu byl milý, spolehlivý a dokázal se vyrovnat s Melissiným náročným programem plným mimoškolních aktivit. Ona si jen vroucně přála, aby neustále nenosil džínové kapsáče a přestal sestavovat výběry hudby se spoustou písniček od Fiony Apple.

„Nemá Josh nové brýle?“ zeptala se Suki a natáhla k němu krk. Měla vyvinutý pozorovací talent. I když si někdo z nich dal nové papíry do kroužkového bloku, Suki si toho všimla jako první.

„Jo, já vím, jsou příšerné,“ Melissa pokrčila rameny. „Kvůli astigmatismu potřebuje bifokály.“ Protože nemohl používat kontaktní čočky, těžko kdy bude nosit sexy brýle značky Oakley, které byly mezi populárními kluky dost oblíbené. „Jsem zvědavá, jestli bude mít něco v ročence.“ Josh balancoval na okraji skupiny, která vzdorovala nálepkování. Melissa se to snažila vnímat pozitivně. Všichni vědí, že sportovci jsou pitomci. Skateboardisti byli zase pořád sjetí, lidi od divadla zase patřili k emo skupině. Možná je ona Rachel a Josh je Ross. Dokonce měla stejný účes jako Jennifer Aniston a Josh si velice cenil sbírky plastových dinosaurů, které měl z dětství.

„Ještě horké z tiskárny, dámy,“ řekl David, když dospěl až k jejich stolu. Čtyři ruce se natáhly k horní krabici a trhaly pásku na balíku.

„Mám ji,“ vyhrkla Suki a jako první se zmocnila knihy. Dychtivě listovala, až našla dvojstranu s mimořádnými oceněními.

„Nejpravděpodobnější člověk, který vyléčí rakovinu... Priya Chowdhuryová!“ oznámila. „Moc pěkné, kamarádko.“

Priya se dmula pýchou. Jejím rodičům se to bude líbit. Nejspíš si stránku zarámují a postaví na krbovou římsu vedle plaket, které dostala její starší sestra.

Melissa se zaradovala, když uviděla, co vybrali pro ni.

„Nejspíš se dostane do Bílého domu,“ přečetla a v euforii se pohupovala na patách. Klidně by políbila i Davida, zanícené pupínky ji vůbec nezajímaly.

„Dobrá práce, zlato,“ prohodil Josh a objal ji šlachovitou paží, pohledem stále hledal své jméno.

„Suki Hammerová... Nejspíš pronikne do Forbes 400.“ Suki přečetla charakteristiku nahlas a v duchu překotně přemýšlela, co to znamená. Ze školního pečení vytvořila výdělečnou akci, když nahradila školní sušenky s kousky čokolády luxusními rohlíčky a jablečnými dortíky zabalenými ve filo těstě tenkém jako papír. Přiměla Taru, aby pekla celou noc. Trojnásobný zisk přišel vhod, studentská rada mohla najmout na podzimní sraz absolventů tu nejzajímavější kapelu, která hrála jamajský styl. Suki se také postarala, aby studentské noviny vydělávaly na inzerátech místních firem. Pak tu byly ještě kartičky Garbage Pail Kids, s nimiž obchodovala už od základky. Ano, její charakteristika sedí. A co bylo ještě podstatnější, souhlasila s ní.

„A Tara Taylorová nejspíš otevře michelinskou restauraci,“ řekl David Grossmann.

„Něco s pneumatikami?“ Josh upíral pohled na Melissu, jestli mu to vysvětlí.

Ta měla oči sklopené k podlaze. Nechtělo se jí připustit, že tomu sama také nerozumí.

„Oceňují hvězdami nejlepší restaurace na světě,“ vysvětlila Suki hlasem, z něhož zněla dospělost.

„Tak to beru,“ prohodila Tara a zapnula si horní knoflíček flanelové košile, když jí David upřel pronikavý pohled do výstřihu.

„Zvládli jsme to dobře, děcka,“ prohodila Melissa, když se David přesunul k dalšímu stolu. Josh ji políbil, bylo znát, že je zdrcený, že na prominentní stránky nepronikl.

„Myslíte, že se něco z toho uskuteční?“ zeptala se Priya. Dolíčky ve tvářích zmizely, bylo vidět, jak moc touží svůj osud naplnit.

„Ne asi,“ prohodila Suki. Všechny čtyři si přiťukly ledovým čajem bez cukru. „Rozsvítíme svět!“

1

září 2022

Melissa

„Mami, v kuchyni hoří!” křičela Melissina pubertální dcera Cameron z plných plic.

Melissa rychle ve své ložnici zaklapla notebook. Psala si s docela slibným chlápkem, s nímž ji spárovali na jedné ze seznamek. Dcera trvala na tom, aby si je stáhla. Dovolila Cameron, aby jí založila profil, ale nestála o to, aby dcera věděla o všem. Nepotřebovala slyšet její názor, a rozhodně nebylo nutné, aby se puberťačka zapojovala do korespondence. A navíc na tom, co napsala chlápkovi vystupujícímu pod přezdívkou CTguy77, nebylo nic zvláštního ani originálního. Ráda bych se s tebou setkala, na tom nebylo nic divného, i když vzápětí litovala, že mu nevykala. Tvrdil, že učí angličtinu na vysoké škole. Ale na internetu si stejně nemůžete být ničím jistí. Vykání by ale bylo pro třiačtyřicetiletou rozvedenou ženu s dcerou, která bude za devět měsíců končit střední školu, vhodnější. Jenže už bylo pozdě. Když začala Cameron pokřikovat o ohni, Melissa zprávu rychle odeslala. Teď už byla v éteru, aby přistála ve schránce CTguy77.

Šourala se dolů ze schodů, nijak zvlášť nespěchala. Cameron měla sklony k přehánění a dramatickému vnímání situací, ten rys se během puberty ještě umocnil a po dva roky, kdy se potýkala kromě puberty i s rozvodem rodičů, to byla pekelná doba. Komu Melissa v minulém životě ublížila, aby si zasloužila řešit najednou rozvod a hormonálně nevyrovnanou dceru?

Zastavila se na předposledním schodu a zadívala se na prasklinu na tom posledním, potom jí oči zabloudily k odlupujícím se tapetám. Její dům, kdysi nejhezčí v celém bloku, začal scházet věkem. Ona na tom byla podobně. Aby dala dům do pořádku, musela by zavolat svému bývalému manželovi Joshovi. Raději bude žít s pár prasklinami než se s ním dohadovat, aby poslal truhláře. Trápilo ji, že její kdysi prvotřídní dům teď obklopovaly dva nové se stylovou hliníkovou střechou a příjezdovými cestami z drceného kamene, vedle níž ta jejich asfaltová vypadala jako parkoviště. Ale ani tak to nestačilo, aby se kvůli tomu dohadovala s mužem, s nímž patnáct let sdílela lože.

„Do háje, Cam,“ vykřikla Melissa, když konečně došla do kuchyně. Tentokrát dcera nepřeháněla. Namodralé plameny poletovaly vzduchem a místnost rychle plnil oblak dýmu. „Co se tady k čertu stalo? Okamžitě přines hasicí přístroj.“ Na lince ležel tác se zuhelnatělými a ohořelými brownies, tenké okraje olizovaly plameny. Melissa je šla udusit utěrkou, její dcera mezitím odběhla do spíže.

Cameron se vrátila s hasicím přístrojem a podala ho matce, jako by očekávala, že ví, jak s tím zacházet. Tohle byly chvíle, kdy by měla ráda v domě nějakého muže. Ne když ležela sama v posteli a neměla si s kým povídat těsně před usnutím. Ani když seděla sama u večeře. Josh jí nejvíc chyběl, když bylo potřeba zabít pavouka, sáhnout někam vysoko nebo jako právě teď když bylo potřeba opravdu uhasit oheň. Ty metaforické ohně měla vždycky na bedrech ona. Josh moc nefungoval, když bylo potřeba vyřešit nějaké citové problémy, zvlášť pokud šlo o dceru.

„Nech to být,“ řekla Melissa a odložila hasicí přístroj na podlahu. „Myslím, že to uhasne samo.“

Cameron si svlékla mikinu, nekřesťansky drahé značky Aviator Nation, kterou si na Melisse vyprosila, namočila ji vodou z kohoutku a uhasila poslední plameny. Zničená mikina teď ležela nasáklá vodou v kuchyňském dřezu, válelo se tam minimálně sto dolarů.

„Pane bože. To byla hrůza. Proč vlastně pečeš?“ zeptala se Melissa a doufala, že to nezní nijak nepřátelsky. Usoudila, že dceřina zvýšená spotřeba cukru souvisí se stresem. Právě probíhalo přijímací řízení na vysoké školy a Cam a její nejlepší kamarádka Hannah neustále mluvily o „úrovních“ a „bezpečnostních pojistkách“. Melissa si nemohla dovolit najmout za tři sta dolarů na hodinu někoho na doučování k maturitě. Místo toho její dcera sledovala videa na youtube, v nichž definovali slova jako „užvaněný“ a „nevyzrálý“ a při tom si přivodila poruchu spánku.

Blížilo se setkání absolventů. Cam byla určitě zvědavá, kdo ji pozve, nebo jestli ji vůbec někdo pozve. Dcera byla v posledním ročníku na Bellportské akademii, chodila po stejných chodbách jako kdysi její matka, ale Melisse připadalo, jako by střední školu navštěvovala už strašně dávno. Ty hodiny, které s Tarou, Suki a Priyou proseděly v knihovně, posedlost, jestli dostanou pozvánku na ten nebo onen večírek, obavy, že špatné výsledky zkoušek je připraví o vyznamenání, počítání kalorií sušenek Snack Well, to všechno byly teď jen roztroušené vzpomínky. Čtyři roky viděné jediným prizmatem.

Melissa toužila, aby mohla říct Cameron, jak bezvýznamné jsou v běhu světa věci, které se děly na střední. Ujistit ji, že jednou se sotva rozpomene na detaily hádek, z nichž propadala hysterii, ale na druhou stranu i na úspěchy, které ji přiváděly k euforii. Ale byla to pravda jen částečně a Melissa nechtěla dceři lhát. Šrámy poté, co našla na své skřínce nalepený ten zatracený tampon, když si právě procházela svým britským obdobím a neustále ve třídě prohlašovala, že je něco „totální krvák“, byly trvalé. Některé z Melissiných dnešních nejistot mohly vycházet z potupy, když ji v prváku nikdo nepozval tancovat nebo ve druháku na halloweenský večírek. Střední škola se sice změnila v nejasnou šmouhu, ale to neznamená, že to nebylo náročné období.

Zatím usoudila, že nejlepší bude neříkat nic.

„Ty brownies byly na školní jarmark,“ vysvětlila Cameron. „Je to už zítra. Peníze chceme použít na DJe na maturitní ples. Když půjdeme na jaře několikrát mýt auta, budeme mít dost.“

Jarmark v Bellportu. Naštěstí ho nezaštiťovala školská rada, jinak by Melissa stála vedle Cam s rukama až po lokty ponořenýma do těsta. Když byla Melissa ve třetím ročníku, vydělávání prodejem sladkostí se změnilo z nepovedených sušenek v jednorázových krabicích na nabídku zákusků, které by klidně mohly získat cukrářskou cenu. Všechno vymyslela Suki, chtěla, aby na setkání absolventů hrála kapela, která se věnovala jamajskému žánru ska. Tara se postarala o pečení a najednou se prodávaly citronové čtverečky s malinovým středem, rohlíčky plněné limetkovým krémem a do pokladny studentské rady přibylo tisíc dolarů.

„Štve mě, že shořely. Připravovala jsem mátovočokoládový krém s karamelovou krustou. Recept jsem našla na tiktoku.“ Cam uloupla kousek spáleného brownies z plechu a vložila si ho do úst. Drobečky se rozlétly po podlaze a dívka se je ani nesnažila posbírat. Melissa raději mlčela.

Neměla sílu se dohadovat. Potom co se s Joshem rozešli, její hádky s Cam nabraly temnější tón. Cameron měla kam utéct, když se naštvala. Zavolala otci, aby ji vyzvedl. To byl její nejoblíbenější krok. A také fungovalo, když prohodila: „Kelly by mi nic takového neřekla.“

Kelly byla Joshova nová manželka, jen o dvanáct let starší než Cam. Pokud měly pravdu filmy, které Melissa viděla, měla by Cameron svoji nevlastní matku nenávidět. Jenomže tomu tak nebylo.

„Dobře, nedělej si s tím starosti. V Bridgetině pekařství mají skvělé linecké koláče. Můžeme je trochu pochroumat, aby vypadaly jako domácí.“ Pak se natáhla po roli papírových utěrek a sehnula se, aby posbírala drobečky. Slyšela, jak jí louplo v zádech. Kdykoli se v poslední době ohnula, nebo pro něco natáhla, její tělo reagovalo křupáním a loupáním. Střední věk očividně přichází s vlastním soundtrackem. A choreografií. Plotýnky se jí vychylovaly na všechny strany jako v přehrávači na pět cédéček. V mládí ho měla moc ráda.

„Já tě miluju, mami. Jsi nejlepší!“ řekla dcera a objala ji, což bylo poslední dobou vzácné. Melisse naskočila husí kůže. Fyzického kontaktu zažívala velmi málo. Od mužů. Od dcery, dokonce i od kamarádek, kterých měla jen pár a navíc roztroušených všude možně. Po rozvodu jí spousta žen v jejím okolí slibovala, že společně něco podniknou. Stacey, její nejbližší spojenec ve světě matek, slibovala, že si spolu vyrazí. „Jestli ještě jednou budu muset poslouchat o Zachově golfovém skóre,“ zasténala a popíjela víno Cloudy Bay. V Bellportu šlo o nejoblíbenější nápoj nervózních matek, které potřebovaly trochu otupit problémy vytížených rodičů. Ale poté, co si jednou vyšly do mexické restaurace a do kina, se Stacey Melisse už neozvala.

S ostatními to probíhalo stejně. Spolupracovnice na rozhlasové stanici, kde byla Melissa marketingovou manažerkou, hovořily o holčičích večerech, které se ale nikdy neuskutečnily. Existovaly čtenářské kluby, jejich schůzky se ale rušily, i když Melissa obětovala bezpočet hodin, aby přečetla nějakou novinku vévodící seznamu bestsellerů v New York Times a na nóbl předměstích bylo nutné ji znát.

„Pojedeme?“ zeptala se Melissa s pohledem upřeným na hodinky. Půl šesté. Když rychle zajede s Cameron do pekařství, vrátí se včas, aby stihla připravit večeři. Potom může začít pracovat na věcech, které si přinesla domů. Byla jednou ze dvou marketingových manažerek místní rozhlasové stanice, ale její kolegyně Annie byla na mateřské dovolené, takže se Melissa musela postarat o všechno. Nechtěla se na Annie zlobit, že je tři měsíce mimo, ale opravdu už počítala v kalendáři týdny, až to skončí. Kéž by práce byla alespoň o trochu zajímavější, pak by jí možná nevadilo dělat jí o něco víc.

O téhle profesi v mládí samozřejmě nesnila. Nejdřív chtěla být princeznou, potom hasičem (její neschopnost uvést v dospělosti do chodu hasicí přístroj ukázala, že se tím vyhnula tragické volbě), potom političkou. Snila o studiu na právnické fakultě, jenomže z téhle cesty nějak sešlo. To „nějak“ byl vlastně „někdo“, byly spolu právě v jedné místnosti. Dotyčná dál odlupovala použitelné kousky z brownies. Když se Cam narodila, Josh ještě neměl svoji firmu rozjetou. Řešil problémy se subdodavateli a zdržením dodávek materiálu, což stálo peníze, které neměl. Peníze nutné na nákup plenek, které Cam zvládala spotřebovávat alarmujícím tempem. Melissa si našla práci účetní, která ji zavedla do cestovní kanceláře. Tam byla moc spokojená, dokud internet tuhle oblast podnikání nezničil tím, že si člověk objednal jedním kliknutím letenku i hotel. Po několika dalších bezvýznamných místech zakotvila ve své současné práci.

„Cam?“ Melissa znovu vzhlédla. Dcera už byla v polovině cesty k hlavním dveřím. „Počkej na mě, musím se obout.“

„To je dobrý, mami. Pojedu sama. Stejně pak musím k Hannah. Její máma dneska pořádá nějaký večírek, a když jí pomůžeme, něco za to dostaneme.“

Jaký večírek? Melissa si nevzpomínala, že by na Paperless Post byla nějaká pozvánka od Stacey. Zavrtěla nad tím hlavou. Vážně chce postávat v lodičkách na vysokém podpatku a vést řeči s dámami z Bellportu? Na závěr večera by po ní navíc někdo žádal peníze na charitu. Ne, ne pokud může v klidu popíjet víno a laškovat s CTguy77 na seznamce FortyPlus Love.

Vchodové dveře bouchly dřív, než stačila dceru upozornit: Žádné psaní esemesek za volantem. Jeď pomalu. Nezajížděj na prázdné parkoviště. Mohla jen doufat, že se za tu dobu tyhle poučky vryly dceři do paměti, i když zvedala oči v sloup pokaždé, jakmile Melissa vyjádřila obavy.

Protože Cam odešla, nemusí se trápit s večeří. Často mívala pocit, jako by její život představoval jen nekonečné kolečko přípravy jídla. Nejdřív musela naplánovat, co bude vařit, pak jít na nákup, potom nákup vybalit, uvařit, následovalo pečení, krájení a dušení (dobře, často v mikrovlnce), pak servírovala a jídlo snědli, to trvalo tak šest minut, a na závěr přišel úklid. A sotva došlo na poslední kousek nádobí v myčce, bylo už načase připravit další jídlo.

Úleva ten večer ale přinesla Melisse spíš smutek než radost. Často uvažovala, co bude dělat, až příští podzim zůstane sama. Skončí neustálé spory mezi matkou a dcerou. Teď to vypadalo tak, že když byla Cam doma, bylo třeba postupovat opatrně a dávat pozor, jako by Melissa šlapala po vejcích. Ale zároveň to znamenalo, že má s kým probrat drby o celebritách, povídat si o módě a večer má na pohovce na koho čekat. Dům ztichne, jediný zvuk budou vydávat její prohlubující se vrásky, které se stanou její jedinou společností.

Část rodiny nebydlela daleko. Melissina sestra Karen žila jen patnáct minut jízdy od nich, ale byla nesnesitelná od chvíle, kdy začala plánovat obřad bar micva pro nejstaršího syna. Oslava začínala nabírat rozměry něčeho mezi státní večeří v Bílém domě a Met Gala. Melissa by mohla zajet častěji na oběd ke své matce. Ale proč se na hodinu vystavovat poznámkám jako: Růžová rusovláskám nesluší. Víš, že dcera Shirley Spielmanové se hned šest měsíců po rozvodu znovu vdala? jen proto, aby se člověk najedl a měl nějakou společnost?

Posadila se ke kuchyňskému stolu a otevřela e-mailovou schránku. Našla zprávu od Cameroniny výchovné poradkyně. Dcera se neučila tak dobře jako Melissa, takže pokud se paní Laffertyová ozývá, nebude to upozornění, že Cameron získala některou z cen, které kdysi sbírala Melissa. Na tyto trofeje a plakety padal prach na půdě, totéž se dělo s Joshovým starým nářadím a věcmi z jejich svatby. Získala ocenění v kategoriích, které jsou jí v současném životě platné asi tak, jako kdyby uměla plynule svahilsky. Ale stejně by ji těšilo, kdyby Cameron občas nějaké dostala.

Otevřela e-mail od paní Laffertyové a ulevilo se jí. Jde jen o připomínku schůzky kvůli vysoké škole, kterou posílali všem rodičům maturantů. Poznamenala si datum do kalendáře a znovu se zadívala do schránky. Další e-mail byl od doktora Giffordse, ředitele školy.

Milá Melisso,

zase zpátky ve škole, takže se zdá, že léto právě definitivně skončilo! Jsme velmi hrdí na to, čeho Cameryn v Bellportu dosáhla!

Tady se Melissa zarazila. Ředitel nedokáže ani správně napsat jméno její dcery.

Jsem si jistý, že jste si v upozornění, které jsem posílal na jaře, všimla, že 25 let od Vaší maturity je za rohem. Hledáme dobrovolníky z ročníku, který končil v roce 1997, aby pomohli s organizací výjimečného víkendu, kdy se do školy vrátíte. Samozřejmě jste mě jako první napadla Vy. Vaše pozice nejdéle sloužící předsedkyně školské rady vypovídá o Vaší energii a organizačních schopnostech. Prosím, dejte mi vědět, jestli si ve svém náročném programu najdete čas, abyste sraz organizovala. Nedokážu si představit, že by to někdo jiný zvládl lépe.

Váš H. G.

Melissa zrudla, ačkoli byla v místnosti sama. Lichotky byly její Achillova pata. Byl to jeden z důvodů, proč posledních osm let působila v nevděčné funkci předsedkyně školské rady, pronásledovala ty, kdo nepřispěli na dárky učitelům (někteří měli nervy vzdorovat upozornění na společném účtu Venmo!) a nikdy se nezapsali na dozor při školních akcích. Měla ráda uznání, kterého se jí na konci školního roku dostávalo, a dojímalo ji, když jí při slavnosti k ukončení školního roku předseda studentské rady předával kytici růží a vyjadřoval vděk za její služby. Kdyby Cameron měla možnost zažít radost z podobných prožitků, měla by motivaci prosazovat se ve škole víc. Ale bylo to jako se slepicí a vejcem. Nezíská žádné ocenění, dokud nevstoupí do ringu. To Melisse připomnělo, že v mrazáku je zbytek kuřete. Nebo si může udělat k večeři vajíčka.

Na sraz po dvaceti pěti letech samozřejmě nezapomněla. Bylo by to jako zapomenout na plánovanou kolonoskopii, přípravy budou podobně nepříjemné. Možná by dala před záplavou spolužáků přednost hadičce s kamerou v konečníku.

Žádná z jejích kamarádek zatím účast nepřislíbila. Když škola zveřejnila datum, psaly si o tom, ale spíš si společně povzdechly nad tím, jak zestárly. Melissa mohla jen stěží hovořit o komplikacích, bydlela pět minut jízdy od areálu školy. Ale jít tam znamenalo vidět se s Joshem. Všichni ostatní spolužáci si pak uvědomí, že ji Josh nahradil mladším modelem. Melissa raději označovala Kelly jako druhou, nikoli novou manželku, protože to by pak působilo, že přijde i nějaká třetí.

Nabídka doktora Giffordse ale pohled na celou věc posunula. Pokud to Melissa povede, je pravděpodobnější, že se zúčastní. Napsala si už koncept kladné odpovědi pro ředitele, aby si to nerozmyslela, udržela se a neupozornila ho na to, že zkomolil dceřino jméno.

Sáhla si na měkkou pneumatiku, která se jí rýsovala nad okrajem džínsů kolem pasu, a zatajila dech. Ráda by ještě před srazem pár kilo shodila. Možná by mohly držet s Cameron dietu spolu. Nebo je to ten nejhorší nápad od… od… Ne. O tom nechtěla právě teď vůbec uvažovat. Pro dnešek měla sebemrskání už dost. Chtěla si promluvit se Suki, Tarou a Priyou a zlákat je ke spolupráci.

Pohlédla na fotografii na nástěnce nad stolem, na které byly všechny čtyři v Napa Valley. Fotka byla pět let stará, už trochu vyšisovaná, protože kuchyň měla okno na jih. Její kamarádky ze střední školy nezklamaly a po rozvodu se kolem ní semkly. Tara dostala nápad, aby místo na školní sraz po dvaceti letech vyrazily někam jen ony čtyři. Měla pádný důvod, proč se jí do areálu školy po tom šíleném debaklu na srazu k patnáctému výročí nechtělo. Josh právě Melisse sdělil, že je Kelly těhotná. Levinovi by tak přišli na sraz ve složení: Josh, Kelly a drobná vypouklina na jejím jindy naprosto plochém břiše, která se změní v Madison, Caminu nevlastní sestru.

Suki zorganizovala let do střediska Auberge du Soleil na prodloužený víkend, kde popíjely, užívaly si lázeňských procedur a dobrého jídla. Ohlídala naprosto všechno od koly bez cukru až po spropitné na masáži. Tařino nové podnikání se teprve rozjíždělo a Priya jako obvykle všechny válcovala, ale podařilo se jim nemožné – strávily společně celé tři dny, popíjely víno a užívaly si sluníčka. Hovořily o tom, že by z toho vytvořily každoroční tradici a následující rok na to opravdu došlo. Suki je vzala do kouzelné vesnice v Coloradu, kde lyžovaly a popíjely skvělé koktejly. Ale na každoroční cestu se časem pozapomnělo, protože Sukina hvězda zářila stále jasněji a s tím narůstaly i její závazky. Ostatním se vlastně ulevilo. Snaha dostat se pryč na podobný výlet byla skoro zbytečná – poměr plánovaného a skutečného volna byl asi tak tři ku jedné.

Melissa fotografii sundala z nástěnky a zblízka si prohlížela Priyin obličej. Když se usmála – nestávalo se to moc často –, jako by ji to zaskočilo. Priya byla z jejich čtveřice ta nejzadumanější. Její život se odvíjel podle plánu. Vystudovala medicínu na Harvardu, vdala se za kolegu lékaře, potom se snažila skloubit medicínu a tři děti a zdálo se, že to zvládá lépe než většina pracujících matek. Priya žertovala, že je vlastně chodícím stereotypem, ale možná to pro ni tak zábavné nebylo. Vypadalo to, že stále něco schází. Třebaže se Priya široce usmála, chyběla jí v očích jiskra. Melisse připadalo, že to je něco tak prostého, jako že se potřebuje pořádně vyspat.

Melissa se rozhodla, že právě jí zavolá jako první. Priya žila ve Woodbridge, jen čtyřicet pět minut jízdy od Bellportu, a neměla důvod se srazu spolužáků obávat. Po třech zazvoněních telefon zvedla. Podle hluku na pozadí bylo zřejmé, že je stále ještě v nemocnici, ačkoli bylo už dost pozdě.

„Asi máš moc práce,“ prohodila Melissa, když Priya konečně rozdělila sestrám instrukce a pozdravila ji.

„Já vždycky,“ odvětila. „Co se děje?“

„No, požádali mě, abych zorganizovala sraz ke dvacátému pátému výročí,“ řekla. Chvíli předtím na to byla hrdá, ale když to teď vyslovila nahlas, připadalo jí to dětinské. Pořád ještě byla dítě, které potřebuje za všechno zodpovídat.

Priya se zasmála, ale nebylo v tom nic zlého.

„No, samozřejmě,“ prohodila.

„Doktorko Chowdhuryová, musíte ještě podepsat nějaké propouštěcí zprávy, než odejdete,“ ozval se na pozadí cizí ženský hlas a Melissa musela znovu čekat. Tentokrát jí k tomu hrála hudba. Nebylo těžké si představit Priyu v nemocnici, jak zůstává klidná a soustředěná, i když kolem projíždějí pojízdná lůžka a ozývá se kakofonie hlasů a upozornění. Dlouhé vlasy má stažené do jednoduchého uzlu. Vždycky se dokázala ovládat, už na druhém stupni základky jí říkali Nemluva Chowdhuryová. Když si Tara během víkendu na lyžích vykloubila rameno, Priya jí beze slova položila obě dlaně na dislokované kosti a vrátila je zpátky. Neusilovala o slávu. Melissu by zajímalo, jaký pocit to je.

„Promiň, už jsem zpátky,“ ozvala se kamarádka, „takže jaký je na to setkání plán? Už dávno jsem si to datum zapsala do kalendáře, ale nevím, jestli mi to vyjde.“

„No tak, potřebuju tě tam. Nemůžu se setkat s Joshem a tou blbkou bez kamarádek kolem sebe.“

Priya si povzdechla. Melissa jako by slyšela, jak se roztáčejí ozubená kolečka a kamarádka přemýšlí, kdo pohlídá děti a kolik pacientů bude muset přeobjednat.

„Není Kelly učitelka jógy?“ ozvala se po chvíli a prolomila mlčení. Melissa se naježila. Blbka – učitelka jógy. Jaký je v tom rozdíl? „Tak něco.“

„Možná tak hloupá není. Doporučuju jógu svým pacientům. Říkám to, protože vím, jak tě štve, kolik času tráví Kelly s Cameron. Možná na ni nebude mít tak špatný vliv. Kdyby nic jiného, Cameron by mohla mít dobré držení těla.“

„Ale nemá,“ odsekla Melissa. Její dcera měla držení těla jako neandertálec, hlavu vytaženou dopředu, protože byla závislá na telefonu. „No tak, prosím, pokud to alespoň trochu jde, přijeď. I kdyby ses zdržela jen jeden večer. Ale samozřejmě doufám, že zůstaneš celý víkend. Bydlet můžeš u mě.“

„Musím to probrat s Devem,“ odpověděla Priya podle očekávání. Dev byl její manžel, ortoped, jehož ego výrazně přesahovalo jakékoli části těla, které operoval. Melissa ho měla docela ráda. Oba byli posedlí podcasty o skutečných zločinech a pravopisnými testy v New York Times. A teď i slovní hrou Wordle.

„Chápu. Ještě se ozvu,“ řekla Melissa a snažila se, aby to znělo uvolněně, i když jí ve skutečnosti bušilo srdce.

„Vím,“ odvětila Priya a obě se zasmály. Když si Melissa něco vzala do hlavy, nebylo snadné ji odradit.

„Mám tě moc ráda,“ řekla Melissa. „Zeptej se Deva, jestli poslouchá The Murderer Next…“

„Počkej,“ přerušila ji Priya. „Přijede Suki?“

„Ještě nevím,“ odpověděla Melissa. „Ale určitě je ti jasné, že se o to budu snažit.“

Zavěsila a vrátila fotku na nástěnku vedle obrázku, který nakreslila Cameron v první třídě. Byl to portrét jejich rodiny. Melissa, Josh a Cameron byli zachyceni jako barevní panáčci z tyček. Cam nakreslila rodiče vedle sebe, ona sama byla vlevo vedle Joshe. Camina učitelka v mateřské škole poznamenala, že je to nezvyklé. „Určitě vás moc ráda vidí pohromadě,“ řekla paní Pritchardová a během schůzek se na Melissu a Joshe zářivě usmívala. To bylo předtím, než se Josh úplně změnil, když ještě nosil brýle s tlustými skly, volná polo trička přes pivní břicho. Když měl ještě kouty.

Naštěstí dnes bylo snadné se k Joshovi v myšlenkách nevracet, protože hlavou se jí honily nápady na školní sraz. Pátek by bylo nejlepší zahájit havajskou párty s koktejly na uvítanou a decentním prolomením ledů. V sobotu dopoledne by byla nejlepší prohlídka budovy, absolventi by mohli navštívit bývalé učitele, řada z nich na škole stále působí. Dokonce by mohli absolvovat i testy z některých předmětů, aby zjistili, co si pamatují.

V sobotu večer bude v tělocvičně formální večeře. Možná by mohla použít i některé dekorace z maturitních akcí, aby ušetřila. Doktor Giffords jí určitě poskytne velmi omezený rozpočet. Ale jak pojmout rozlučkovou pozdní snídani v neděli? Hledala nápady na googlu. Většina z nich nějak souvisela s hrou „Kde jsou teď?“. Psala si poznámky do zápisníku opatřeného jejím jménem a nápisem MELISSINA MISE, který měla položený vedle notebooku, a pak si je pročítala. Plán ještě nebyl dokonalý, ale ona určitě něco vymyslí. Vždycky na něco přišla.

Znovu se natáhla po telefonu, přemýšlela, jak nejlépe získat další oběť. Přesvědčit Taru, aby se vrátila do školy, bude nejtěžší. Melissa naťukala otevřený a přímočarý text a držela si všechny palce.

T... Stýská se mi po tobě. Blíží se dvacáté páté výročí maturity a požádali mě, abych ten víkend organizovala. Nedokážu si představit, že bych to zvládla bez tebe. Myslím, že kdyby ses objevila přede všemi, byl by to jasný důkaz, že to, co se o tobě povídalo, je naprostá lež. Tvoje nepřítomnost by promlouvala hlasitěji, než když dorazíš. Dej vědět. Xoxo.

Na displeji se objevily tři tečky signalizující odpověď.

Hm. Zní to lákavě, ale ne. Taky mi chybíš. X

Melissa sebou cukla. Nepřesvědčila ji ani, aby to zvážila. Co by ji mohlo přimět změnit názor?

Přijede Suki.

Melissa snad nikdy v životě tak rychle nepsala, prsty jí poletovaly, jako když Cam píše na telefonu.

Znovu se objevily tři tečky, zmizely a pak se objevily znovu.

Vážně? Možná by to šlo.

Melissa se pro sebe usmála. Tahle lež nikomu neublíží. Kromě toho, možná se jí podaří Suki přesvědčit. Dostat se z Palo Alto do Bellportu není tak těžké, když může kamarádka letět soukromým tryskáčem. Suki se pohybovala po světě snáz než Melissa sdíleným autem po městě.

Všimla si, že přišel další e-mail. Pocítila napětí, doufala, že by to mohlo být od některého z obchodníků, které už oslovila kvůli rekvizitám z devadesátých let. Téměř ve vzduchu cítila vůni CK One.

Zpráva byla od CTguy77, toho muže ze seznamky. Kdyby se to mezi nimi vyvíjelo dobře, mohla by ho vzít jako doprovod.

Melissa zprávu otevřela a zrychlil se jí tep.

Milá Melisso,

moc rád bych se s tebou sešel. Nešla bys tuhle sobotu na večeři? Můžu přijet do Bellportu a můžeme se skočit najíst na některé z těch míst u vody. Dej vědět, jestli by ti to vyhovovalo.

S láskou

Mike

Ach, profesor Mike se jí zamlouval čím dál víc. Tohle nesmí podělat. Melissa už si představovala, jak s ním Josh uvízne v nějaké intelektuální konverzaci. Mike bude hovořit o jambickém pentametru a Josh si bude mylně představovat, že je to nějaký nástroj, který se prodává v OBI.

Chystala se odpovědět, když si všimla, že e-mail má přílohu. Soubor byl nazvaný „Nemůžu se dočkat“.

Otevřela ho a zalapala po dechu. Objevil se detail ztopořeného penisu profesora Mikea a dvě chlupaté koule.

2

Tara

„Kdo ti to píše?” zeptala se Rachel a dloubla Taru do zad ponorným mixérem.

Tara zatnula zuby. Tohle jí Rachel dělala často. Vyptávala se, komu píše, zvlášť když Taru přistihla, jak se usmívá. V pozadí postávalo patnáct třeťáků ve frontě na mytí rukou, na hlavách špatně padnoucí papírové kuchařské čepice a zástěry zavázané na dvojitý uzel, což bude pruda rozvazovat. Dnešní hodina zahrnovala přípravu ovocného salátu. Děti už dlouho čekaly na chvíli, kdy budou moci použít nože pro velké kluky a holky. Tara několikrát zkontrolovala, zda je lékárnička dobře vybavená.

Zastrčila si telefon do zadní kapsy džínsů displejem dovnitř. „Jen Melissa. Chce, abych přijela na sraz po pětadvaceti letech od maturity. Samozřejmě to organizuje.“

„Proč samozřejmě?“ zeptala se Rachel.

Tara potlačila zasténání. Bylo únavné vyprávět Rachel o životě předtím, než se seznámily, zvlášť proto, že byla Tara o tolik starší. Nebylo snadné to shrnout. Kde vlastně začít, aby Rachel vysvětlila, jak je to s Melissou? Obě vyrůstaly v naprosto odlišné době, co říct, aby ji pochopila? Tara se hluboce zamyslela, ale nic ji nenapadlo. Vždycky se zachvěla, když si uvědomila, že Rachel nikdy neviděla film Oddíl z Beverly Hills. Nikdy neviděla telefonní seznam, kdy z legrace zavolala na čísla všech instalatérů ve městě.

„Melissa vždycky všechno řídí. Je velice…“

„Slečno Rachel?“ Přistoupila k nim holčička s vlasy jako koudel a obrovskou nudlí u nosu. Šušeň Taru zachránil. „Ano, Miko?“ Michaela Jonesová představovala největší problém, vlastně hned po její matce Lorindě Blythe-Jonesové, které říkali BJ, protože to bylo vtipné a ona byla nesnesitelná. Mika byla její páté dítě, také pátá z jejich rodiny, která navštěvovala Tařinu školu vaření Kitchen Kiddos. BJ byla typ ženy, která má děti, aby dokázala, že si může dovolit vychovávat velkou rodinu i v New York City, a aby ohlídala svého pohledného manžela spravujícího investiční fond, aby se nezatoulal příliš daleko.

Mika si skousla spodní ret a v pravou chvíli vymáčkla slzu, která jí stékala po tváři. Byla dost temperamentní a jistě by to uměla předvést i v soutěži MasterChef Junior.

„Aidan mi polil nohu a chodidlo boloňskou omáčkou, když se kontrolovalo, jestli máme umyté ruce.“ Zvedla botu, aby jim ji ukázala. „Byla horká.“

„Bolí to?“ zeptala se Rachel. Komunikace s dětmi jí šla daleko lépe než Taře, proto vedla hodiny, zatímco Tara se starala o zázemí, vedla účetnictví a řešila telefonáty s rodiči jako Lorinda, kteří potřebovali něco na uklidnění, pokud jejich dítě nepracovalo s elektrickým mixérem jako první.

Mika zavrtěla hlavou a přehnaně naznačila, že ne.

„Nebolí, ale mám tady tenhle černý flek na botě. A maminka říkala, že ty botičky stály tři sta dolarů.“ Mika si zula mokasín a podala ho Rachel, aby se na tu šmouhu podívala. Tara zahlédla uvnitř botičky značku. Bonpoint. Když začínala s Kitchen Kiddos, myslela by si, že Mika přehání. Ale během let, jak děti zapomínaly svetry, čepice a další kusy oblečení značek jako Ralph Lauren a Christian Dior, vyhrála zvědavost. Vypravila se na Madison Avenue, aby zkontrolovala, kolik takové mini oblečení stojí. Poznala kašmírové svetříčky, které děti nosí v zimě. Stály tolik, kolik Tara platila učitelům za týden, a rodiče často ani nezavolali, aby se zeptali, jestli se svetr neobjevil ve ztrátách a nálezech. Možná by měla začít provozovat dětský secondhand a zapomenuté kousky prodávat. Napadlo ji to každou chvíli, zatímco seděla celý den v recepci, na klíně schovanou knížku, místo aby pomáhala dětem vyrábět kuličky z vodního melounu. Na výuku vaření neměla talent, zvlášť pokud měla dávat instrukce malým kuchařům, kterým dělalo problém zavázat si tkaničky.

„Řekni mamince, aby použila kouzelné pero, to botu opraví. Vlastně řekni mamince, aby to udělal někdo, kdo u vás v domě pracuje.“ Rachel pohladila Miku po rameni a postrčila ji zpátky ke stolku, kde bylo její jméno vyvedené z těstovinových kolínek – to byl projekt, který trval Taře celé hodiny, dokonce musela googlovat, jak odstranit lepidlo Krazy Glue poté, co si slepila dva prsty dohromady.

„Děkuju, slečno Rachel. Jste dobrá mučitelka.“

„Prosím?“

Miku otázka zjevně otrávila.

„Řekla jsem, že jste dobrá učitelka.“

Ach.

Holčička odklopýtala.

„Nemám tvoji trpělivost,“ povzdechla si Tara.

„Mám děti ráda,“ řekla Rachel a pokrčením ramen jako by naznačila: Žaluj mě za to. „A myslím, že ten balon místo břicha mi bude moc slušet.“ Rachel si zastrčila dlaně pod proužkované tričko a natáhla ho.

„Vypadá to, jako bys tam měla dva mimozemšťany. Můžeme si o tom promluvit až doma?“ zeptala se Tara a jako na zavolanou zívla. „Musíme dokončit hodinu.“

„Dobře,“ souhlasila Rachel, zavlnila se v bocích jako záclona ve větru a sáhla po čistých zástěrkách. Taře připadal ladný pohyb její přítelkyně neodolatelný. Přemluvila Rachel k práci pro Kitchen Kiddos v restauraci kousek od místa, kde bydlí. Dívka tam dělala servírku. Obdivovala způsob, jakým Rachel zvládla skupinky neotesaných buranů, kteří chtěli stále dolévat kávu a při tom jí zírali na prsa. Pokud dokáže umravnit tyhle chlápky, určitě zvládne rozjívené děti. „A mohly bychom si také promluvit o tom školním srazu? Ráda bych jela a seznámila se s tou báječnou Suki Hammerovou.“ Rachel se dramaticky ovívala stěrkou. Tara po ní hodila tužku, ale dívka ji šikovně chytila a zasunula si ji za ucho.

Slyšet Sukino jméno z úst Rachel bylo zvláštní. Tara si byla celkem jistá, že se jí to nelíbí.