Kaštánek

Napsala a nakreslila
Vlasta Švejdová

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího souhlasu vydavatele.

Illustrations © Vlasta Švejdová, 2016

© Ing. Milan Kašpárek – GLYF Media, 2016

ISBN 978-80-87061-82-4 (tisk)

ISBN 978-80-87061-90-9 (EPUB)

ISBN 978-80-87061-91-6 (MOBI)

Je neděle. Sluníčko pěkně svítí, ale hřeje jenom slabounce. Už je dávno podzim a listí ze stromů docela opadalo.

Dlouhou alejí jdou dvě postavy. Vysoký starší pán vede za ruku malého chlapce.

„Dědo,“ říká Péťa, „proč tamhle ty stromy vzadu jsou zelené, a tady ty už nemají žádné listí?“

„To máš tak: Listnaté stromy na podzim opadají, ale jehličnaté ne,“ vysvětluje děda.

„A proč?“

„To abys mohl mít pěkný vánoční stromek,“ mrkne na Petra děda.

„A jaké jsou tohle stromy?“

„To jsou kaštany. A pořádně staré!“

Péťa se podívá nahoru do koruny vysokého stromu. Sluníčko ho zalechtá v očích, a tak raději zas kouká po zemi. Najednou se sehne a rychle něco zvedne. A šups s tím do kapsy. To je poklad!

„Copak to máš?“

„Ále… něco jsem našel,“ rozpačitě odpovídá Petr.

„Aha,“ kývne hlavou děda a víc se neptá. Chlapi přece musí mít svá tajemství.

Petr žmoulá v kapsičce zelený pichlavý předmět.

„Nemám ho dneska ani komu ukázat,“ stěžuje si v duchu. „A Pavlíka uvidím až zítra ve školce,“ ukazováčkem pohladí pichlavou slupku kaštanu.

„Já bych si tak moc přál, abych měl brášku nebo aspoň sestřičku…,“ vzdychne si znovu smutně.

U oběda se Petr nedočkavě vrtí. Občas mimoděk sáhne do kapsy u kalhot, tam si totiž zelený kaštánek schoval. Těší se, jak si ho odpoledne vyloupne.

Táta se na Petra významně zamračí. „Maminko, máme doma miminko. Umí jíst jen lžící. A to má jít za rok do školy!“

Páni! Petr nevěřícně vykulí oči.

„Ahoj, Petře. Jak se máš?“