Na hradě
už
nestraší

Napsala a nakreslila
Vlasta Švejdová

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího souhlasu vydavatele.

Illustrations © Vlasta Švejdová, 2016

© Ing. Milan Kašpárek – GLYF Media, 2016

ISBN 978-80-87061-83-1 (tisk)

ISBN 978-80-87061-92-3 (EPUB)

ISBN 978-80-87061-93-0 (MOBI)

Bylo to správné léto. Takové, jaké má léto být. Slunce hřálo o sto šest a na obloze nebylo ani mráčku. Začátek prázdnin trávily děti Smejkalovy na táboře. Bylo to poprvé, kdy jely někam samy.

V září půjdou všichni tři sourozenci, Péťa, Karolinka i Kája, již do druhé třídy! To už se jim nikdo nebude posmívat: „První třída kašička…“

Když děti odjížděly, maminka se smutně dívala za autobusem. „Snad jsme je tam, Luboši, ani neměli posílat. Bude se jim stýskat!“ říkala tatínkovi.

„Stýskat se bude asi tobě, Adélko,“ usmál se tatínek. „Nemohou se tě stále držet za sukni. Musí se učit samostatnosti! Vždyť tam jedou jen na tři týdny, co nevidět je máš doma.“

A měl pravdu. Tři týdny utekly jako voda a autobus plný opálených dětí byl zase tady. Pravda, děti byly trochu ušmudlané, ale spokojené. To bylo štěbetání!

„Tati, víš, co je to bobřík odvahy?“

„Mami, Kája šlápl na vosu a dostal žihadlo!“

„Bydlela jsem ve stanu s Eliškou.“

„Viděli jsme užovku!“

„A srnky s jelenem.“

„Ne! To byly přece laně!“

„V noci kolem našich stanů dupal ježek!“

„A taky strašně funěl. A holky se bály!“

Děti se překřikovaly celou cestu domů. U branky je netrpělivě vyhlížela babička s dědou. Vyprávění začalo nanovo a přitom spořádaly skoro celý pekáč borůvkového koláče.

„Nějak vám na tom táboře vyhládlo,“ poznamenal dědeček. „Dali vám vůbec najíst?“

„Jo, dali. Měli jsme i jahodové knedlíky. Petr jich snědl nejvíc ze všech dětí!“ hlásil Kája.

„A taky jsme pekli u táboráku buřty,“ připomínala hlasitě Karolinka.

„Ale Karolině spadl do ohně a zbyl jí jen suchý chleba,“ podotkl Petr.

Karolina otevřela pusu: „My někam pojedeme?“