KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Preece, Rob

Příprava na tantru : vytváření psychologického základu tantrické praxe / Rob Preece;
[z anglického originálu ... přeložila Jana Žlábková]. -- 1. vyd. v českém jazyce. -- Praha: Maitrea, 2014. -- 224 s.

Název originálu: Preparing for tantra

ISBN 978-80-87249-64-2 (brož.)

243.2 * 243.4-584.5 * 2-188.3-584.5 * 159.974 * 13 * 24-584.7 * 165.24 * 2-587.7 * 233-282 * 243.4

- tantrický buddhismus -- psychologické aspekty

- duchovní cesta -- psychologické aspekty

- duchovní překážky -- psychologické aspekty

- psychická traumata -- duchovní pojetí

- duchovní cvičení -- buddhistické pojetí

- meditační techniky

- duchovní zkušenosti

- tantra

- tibetský buddhismus

- populárně-naučné publikace

22/24 - Náboženství Dálného východu. Indická náboženství.
Hinduismus. Buddhismus [5]

Rob Preece

Příprava na tantru

Preparing for Tantra

Copyright © Rob Preece, 2011

Translation © Jana Žlábková, 2013

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2014

ISBN 978-80-87249-64-2

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Díky, Vaše nakladatelství

Obsah

Poděkování

Úvod

I. ČÁST

Psychologický základ

1/ Příprava základu

2/ Pročišťování

3/ Shromažďování zásluh

4/ Ve stínu dobra

5/ Odevzdání – proces individuace

6/ Úloha těla

7/ Otázka terapie

8/ Alchymická nádoba

II. ČÁST

Úvodní praxe

9/ Útočiště

10/ Bódhičitta

11/ Gurujóga

12/ Poklony

13/ Obětní mandala

14/ Vadžrasattva

15/ Dordže Khadro

16/ Samajavadžra

17/ Misky s vodou

18/ Caca

III. ČÁST

Na cestě

19/ Znamení a příznaky

20/ Cesta pokračuje

21/ Tvůrčí základy

Slovníček pojmů

Poznámky

Seznam použité literatury

MAITREA také vydala:

Poděkování

Lama Thubtän Ješe, lama Sopa rinpočhe a geše Džampa Wangdu jsou mí učitelé a já bych jim chtěl věnovat tuto knihu. Bez jejich pomoci, podpory a inspirace bych se nikdy nemohl vydat na tuto podivuhodnou cestu. Budu šťastný, když i moje práce bude přínosem pro další a vnese do jejich života bohatství tibetské tradice.

Rád bych také poděkoval své manželce Anně za její neustálou podporu při psaní této knihy. A dále bych chtěl poděkovat všem, kteří mi nesmírně pomohli během mého duchovního pobytu v Indii. Bez jejich laskavé podpory bych nebyl schopen proniknout do hlubin tantrické praxe.

Úvod

Když jsem se začal seznamovat s tibetským buddhismem, zcela nevyhnutelně jsem se setkal s tantrou neboli vadžrajánou, protože tyto dvě cesty jsou navzájem neoddělitelně propojeny. Tantrický buddhismus se smísil s vysoce rozvinutou rituální tibetskou kulturou, její úchvatnou obřadní hudbou a zpěvy a celkově s jejím neobyčejným mystickým uměním. Takže rozlišit, co původně patří k vadžrajánovému buddhismu a co náleží k základům tibetské kultury, je velmi obtížné. Lidé žijící na Západě se s tibetským světem většinou seznámí při přednášce nějakého uctívaného vznešeného tibetského lamy, který posluchačům odhaluje určité podoby tantry. Takový zážitek je příležitostí k začátečnímu pochopení výjimečného jevu, jenž může výrazně ovlivnit pohled na nás samé a na celý náš život. Nicméně při prvních setkáních s tibetským buddhismem jen stěží plně chápeme celkový význam této cesty, protože na něco podobného nebýváme připraveni.

Tibetský buddhismus si na Západě postupně získává stále pevnější základ, a díky tomu máme častěji příležitost poznávat hlubší nauky a nahlížet do neobyčejného potenciálu této cesty. Postupně je stále zjevnější, že je to velká výzva a velmi náročná práce, jejímž cílem je probuzení vlastního potenciálu. Především v tradicích tantry a dzogčhenu je možné odhalit vrozený potenciál mysli, ale má-li se plně projevit, musíme nejprve odstranit vše, co ho zatemňuje.

Ve spise nazvaném Neměnná podstata (Changeless Nature) neboli Uttaratantrašástra popisuje jeho autor Asanga to, čemu se říká buddhovská podstata: Je jako zlatá socha zabalená do špinavých hadrů, jako vzácný klenot zakopaný pod domem chuďase, jako semínko skryté ve shnilém ovoci, jako med obalený velkým rojem včel.1 Všechny tyto metafory naznačují, že i když získáme vhled do své přirozené buddhovské podstaty, stejně musíme projít procesem, jenž odstraní zaměňující roušky našich emocionálních návyků a karmické stopy, a až pak se nám odhalí její základní vlastnosti. Přirozená podstata je původně čistá a naším úkolem je zbavit ji hrubých i jemných psychických nečistot.

Tento proces probíhá spontánně jen u pár jedinců, jejichž mysl procitne bez velkého úsilí. Rychlý vývoj naznačuje, že tito lidé mají určitý hluboký prožitek z minulých životů, takže zatemňující clony jsou hodně tenké. Nicméně u většiny k tak náhlému procitnutí nedojde, a proto je třeba vytrvale pracovat na pročišťování mysli a zbavovat ji nahromaděných nánosů pocházejících z obtížné psychické či karmické osobní historie. A spolu s tím se nevyhnutelně objevuje otázka, zda jsme připraveni a ochotni zapojit se do procesu oddané a dlouhodobé praxe, jejímž smyslem je pročištění základů k rozvíjení jakéhokoli poznání.

Právě tuto otázku mají na paměti mnozí lidé, kteří se v různých školách věnují tibetskému buddhismu a procházejí procesem začáteční neboli úvodní praxe (tib. ngöndro). Čtyři hlavní školy tibetského buddhismu předkládají praxe, které člověka vedou tak, aby se dál rozvíjel a prohluboval své poznatky. Tento proces má určitá stadia, jež jsou na počátku vždy spojena s nezbytnou přípravou. Týká se to především praxí nejvyšší tantrické jógy nazývané mahá anuttara jógatantra a také dzogčhenu, kdy učitelé přijímají jen toho, kdo je před vstupem do této pokročilé praxe odhodlaný projít úvodní praxí, aby byl dostatečně připravený. Všechny tibetské školy mají své formy úvodní praxe, jež se liší pouze v jemných detailech.

Dnes je už celkem běžné, že lidé ze Západu bývají zasvěcováni do neobvyklých a značně složitých tantrických praxí. Ovšem pokud je začnou provádět bez dostatečné přípravy, může to mít celou řadu negativních následků. Naše psychická a energetická vyspělost nebývá na takové úrovni, abychom mohli do praxe vložit celý svůj potenciál. A tak se stává, že začneme provádět praxi spojenou s určitým božstvem, a po čase jsme zklamáni, protože není dostatečně živá. Velké úskalí spočívá i v tom, že tyto praxe mohou být znečištěny naším psychickým a emocionálním neklidem, který tantrická praxe neodstraní, ale naopak ho ještě umocní. V extrémních případech může vést k takovému rozrušení, kdy není žádná stabilní psychická nádoba, jež by udržela probíhající proces. A také se stává, že provádíme praxi a po určité době zjistíme, že nám v dalším postupu brání vnitřní překážky, s nimiž jsme se dosud nevypořádali.

Chceme-li vykročit na tantrickou cestu bezpečně a správně, musíme na to být psychicky, emocionálně i energeticky připraveni. K tomu je zapotřebí jak vedení zkušených učitelů, tak odhodlání projít nezbytným úvodním stadiem. V určitou dobu je třeba přijímat rady týkající se procesu meditací a rituálů, jež jsou součástí úvodních praxí. Člověk však bohužel mívá sklon vnímat rady jako příkazy a úkoly, které je zapotřebí splnit, aby konečně mohl dělat, co ho opravdu baví, tedy provádět vyšší tantrické praxe nebo přijímat nauky dzogčhenu. Vnímání úvodních praxí jako hromady věcí, které se dají přeskočit, je velmi zjednodušený pohled, a proto je lepší brát je jako přínosnou činnost, která nás baví a přináší nám radost. Jinak se budeme snažit projít tímto stadiem co nejrychleji a dokonce začneme do praxe vnášet jistou soutěživost a porovnávat se s ostatními lidmi, kteří svým tempem také procházejí úvodními praxemi. Jde o tradici spojenou s odříkáváním statisíců manter, prováděním poklon a nabízením obětin – to vše tvoří nezbytnou součást úvodní praxe, nicméně občas hrozí nebezpečí, že člověk lpí pouze na dokončování daných rituálů a nesnaží se zkoumat a prohlubovat své vnitřní prožitky. Tento potenciální duchovní materialismus snižuje hodnotu úvodních praxí. Nejsou to jen přesně stanovené rituály, jimiž musíme projít, ale zároveň je vnímáme jako určitou povinnost. Úvodní praxe jsou nesmírně obohacující lekce a mají nám co nabídnout z hlediska tříbení a vyzrávání našeho psychického základu. Umožňují vznik nových prožitků a uvolňují cestu, kdykoli máme pocit, že se na ní objevily problémy a překážky, s nimiž se musíme vypořádat.

Pro mnohé bývá při provádění úvodních praxí velkým úskalím představa, že tato práce je vše, co musíme udělat, abychom byli psychicky připraveni na provádění tantry. Z vlastní zkušenosti vím, že to tak není. Úvodní praxe většinou splní, co bývá tradičně vyžadováno jako příprava na tantrickou praxi, ale ani to samo ještě nestačí. Například jsou lidé, kteří prošli celým procesem a tři roky žili v ústraní, a přesto se dosud nezaměřili na určité psychické problémy.

Když jsem se koncem 70. let poprvé pustil do úvodních praxí, měl jsem silný pocit, že procházím podobným procesem jako v době, když jsem byl v učení. Po skončení školy jsem se vyučil jako elektrikář a tenhle pocit jsem důvěrně znal. Na počátku cesty jsem cítil, že potřebuji vedení svých učitelů, a bylo mi jasné, že musím splnit určité úkoly. Následujících pět let jsem kráčel po cestě, jež obsahovala postupné dokončování devíti úvodních praxí, a některé její fáze jsem musel opakovat. Byly chvíle, kdy jsem váhal a tak trochu nechápal, proč vlastně procházím tak obtížným procesem, ale pak se dostavily okamžiky nadšení a inspirace, které mě povzbudily do takové míry, že jsem pokračoval. Během každé nové praxe jsem cítil, jak se odvíjí naprosto výjimečný proces, a vnímal jsem jeho bohatost, jež byla hluboce uspokojující, ale občas i velmi bolestná.

Když jsem po návratu na Západ začal pracovat jako psychoterapeut, začínal jsem si uvědomovat, že dosud nemám dořešeny určité aspekty svých psychických zranění, přestože jsem tehdy už prošel procesem úvodních praxí. Zároveň jsem zjistil, že musím dál rozvíjet vztah ke svému tělu a jeho energetickým procesům. Díky tomu jsem pochopil, že příprava na tantrickou praxi vyžaduje víc než jen tradiční úvodní praxe, pokud se opravdu hodláme zaměřit na všechny aspekty svých psychických problémů. A také jsem dospěl k poznání, že bez hlubokého vztahu k vlastnímu tělu a jeho emocionálnímu a energetickému životu není možné ztělesnit tantrickou praxi, protože když se nespojíme se svou energií, nemůžeme ji transformovat.

A tak jsem pokračoval ve své praxi a postupně jsem začal učit úvodní praxe, jejichž význam mi byl stále zjevnější. Dnes si však uvědomuji, že tehdy, před mnoha lety, jsem mohl mít ze své práce větší přínos, kdybych víc rozvíjel psychické pochopení toho, co jsem dělal, a kdybych přesněji chápal, jak úvodní praxe vlastně fungují. Všechny dohromady vytvářejí základ pro pokročilejší praxe a jako takové odhalují mnohé emocionální, psychické a fyzické aspekty nás samých. Každá úvodní praxe má svou osobitou kvalitu, jež určitým způsobem ovlivňuje naši psychickou a emocionální stránku, a pokud její působení pochopíme správně, může být tento vliv velmi podstatný.

Osobně jsem si ověřil, že tyto praxe jsou v životě neuvěřitelným zdrojem, z něhož můžeme čerpat, kdykoli je to třeba. Úvodní praxe tvoří podstatu duchovního života a jsou základnou, z níž se odvíjí a vyzrává naše psychická a duchovní cesta. Když dostavíme dům, neodstraníme jeho základy – a stejně tak se nezbavíme těchto praxí ve chvíli, kdy začneme provádět tantrickou praxi – zůstávají základem, na němž budujeme své tantrické prožitky. Tato kniha je částečně odrazem mé vlastní cesty úvodními praxemi potřebnými k postoupení na vyšší úroveň a také ukazuje celkový rozsah příprav potřebných k úspěšné integraci tantrické praxe. Na všechny faktory příprav na tantrickou praxi pohlížím jak z tradičního, tak z psychologického hlediska. Psychologické hledisko vyhovuje naší západní mysli a může poskytnout soudobý základ poznání, jenž vhodně doplňuje tradiční přístup. Tento pohled dokáže odhalit některá úskalí, s nimiž se můžeme setkat, pokud se začneme věnovat tantrické praxi bez potřebné přípravy. A zároveň nám to poskytne kontext, díky němuž jsou úvodní praxe smysluplnější a mají psychologické transformativní účinky. Navíc bych velmi rád rozšířil běžný pohled na úvodní praxi a popsal obtíže, s nimiž se na této cestě můžeme setkat. A také bych chtěl nabídnout možnosti jejich řešení. S pomocí vlastních zkušeností z oblasti psychologie jsem se snažil objasnit určité postupy, díky nimž jsou tyto praxe nesmírně přínosné, protože jsou prováděny kreativně se zaměřením na odhalování jejich základních vlastností. Především bych rád oponoval sklonu chápat úvodní praxe jako něco, co bychom měli udělat co možná nejrychleji, abychom se mohli věnovat své „skutečné práci“ na tantrické cestě.

V první části knihy zkoumám některé části psychologického základu, jenž tvoří podstatu tantry jako takové a projevuje se i v úvodních praxích. Pomůže nám to rozšířit pohled lidí, kteří tuto praxi provádějí na Západě, a dále to objasní záměr a účinky mnohých následujících praxí. V druhé části se zaměřuji na devět základních úvodních praxí. Přestože některé školy tibetského buddhismu nepovažují poslední čtyři praxe za nezbytný základ, stejně je dobré je znát. V třetí části knihy ukazuji, jaké účinky a přínosy mají jednotlivé praxe po dokončení. Zároveň s tím uvádím, jak se některé účinky mohou projevit jako různé symptomy, které nás znepokojují a matou, dokud nepochopíme, co přesně se děje. A nakonec popisuji cestu k nejvyšší tantrické józe, jež se před námi objeví ve chvíli, kdy je vytvořený potřebný základ.

Pokud správně zvládneme přípravy na tantrickou praxi a využíváme její metody s odhodláním a pochopením, bude pro nás velkým přínosem. Máme-li vhodné podmínky podporující naši duchovní práci a zároveň jsme schopni a ochotni zaměřovat se na své osobní psychické záležitosti, pak fungují úvodní praxe jako určitý druh terapeutického procesu. Práce pod vedením učitele, který má dostatek pochopení, je vždy nesmírně přínosná. Umožní nám připravit si základ následujících praxí, a to na mnoha různých úrovních: emocionální, psychické, fyzické a energetické. Pravdou je, že bez důkladné přípravy bychom se mohli po několika letech praxe divit, proč máme stále stejné psychické a emocionální problémy, aniž bychom si uvědomili, že jsme se na ně dosud nezaměřili a neřešili je.

I. ČÁST

Psychologický základ

1

Příprava základu

Milaräpa patří mezi nejslavnější tibetské duchovní mistry. Jeho životní příběh začíná v době, kdy mu zemřel otec, který byl ještě hodně mladý, a strýc vyhnal po této tragické události chlapce i jeho matku z domu. Jeho rodina si do té doby žila celkem dobře, ale po krutém činu strýce byli oba ponecháni zcela bez prostředků. Když Milaräpa dospěl, byl velmi nešťastný, protože viděl, jak jeho matka trpí, a tak se rozhodl, že se strýci pomstí. Ovládl magické síly a dokázal invokovat ty zlé, které byly natolik mocné, aby dokázaly zabít strýce a jeho rodinu. Když Milaräpa provedl jeden z těchto rituálů, podařilo se mu zabít všechny matčiny nepřátele. Zemřelo všech třicet pět členů rodiny jeho strýce.

Jakmile Milaräpa vykonal tuto strašlivou odplatu, odešel do ústraní a skrýval se. Výčitky svědomí byly s postupem času stále silnější, a tak se rozhodl vyhledat někoho, kdo by dokázal zahojit bolestné rány. Duchovní vedení mu poskytla další slavná postava tibetských dějin, překladatel Marpa, který byl v té době ženatý a žil ve východním Tibetu. Když Milaräpa našel Marpu, nebyl si jistý, zda je ten muž opravdu jeho učitel, a než Marpa přijal Milaräpu za svého žáka, připravil mu celou řadu neuvěřitelně obtížných úkolů.

Milaräpa trávil mnoho let tím, že stavěl kamenné věže, protože Marpa tvrdil, že přesně v takovém sídle by chtěl žít. Jakmile byla věž hotová, Marpa usoudil, že není taková, jakou chtěl, nebo že nestojí na správném místě, a řekl Milaräpovi, ať ji přemístí jinam. Milaräpa přenášel kameny na zádech z jednoho místa na druhé, byl celý utýraný a tělo ho příšerně bolelo, ale vydržel, protože byl rozhodnutý plnit pokyny svého učitele. Občas ze zoufalství vyhledal pomoc jiných učitelů, ale pokaždé zjistil, že praxe, kterou učí, mu nevyhovuje, takže se znovu vrátil k zuřivému Marpovi. Tento tvrdý režim pokračoval mnoho let, až jednoho dne Marpa Milaräpovi řekl, že už je připravený. Pak mu dal několik rad a potvrdil, že je oprávněný provádět svou praxi. Milaräpa se s pocitem vděčnosti a lásky ke svému učiteli odebral do ústraní a za relativně krátkou dobu začal získávat neobyčejné prožitky a poznání.

Milaräpův dojemný životní příběh je působivým příkladem toho, jak člověk, který je ochotný vykonat úvodní praxe, dokáže odčinit svůj karmický dluh. Marpa pochopil, že mladík spáchal v minulosti strašlivé věci, a proto musel projít značně drastickým procesem očisty. Úkoly, které mu stanovil, byly úvodní praxí, základem, který musel vybudovat, než mohl sklízet plody budoucí praxe. Pod přísným vedením Marpy a pomocí obtížných úkolů se Milaräpa dokázal zbavit i takové karmy, jakou je zabití.

Můj učitel lama Thubtän Ješe si vždy velmi cenil fyzické práce a říkal, že je to prostředek k pročištění základu, přestože to nikdy nebyla tak úmorná a namáhavá činnost, jakou musel vykonávat kdysi Milaräpa. Můj učitel měl pocit, že práce pro dharmu nebo lamu je stejně účinnou přípravou jako praxe spojená s prováděním mnoha poklon. Když jsem začínal pronikat do praxe tibetského buddhismu, uvědomoval jsem si, že tato rada je pro mě nesmírně důležitá.

Naštěstí jsme nespáchali tak strašné činy jako Milaräpa, ale i tak musíme očistit svou osobní historii od událostí, které se staly v minulosti, a to jak v tomto životě, tak v minulých životech. Závažnost vykonaných činů poskytla Milaräpovi velmi silnou motivaci k provádění úvodních praxí. Vzpomínám si, jak lama Ješe kdysi řekl, že pokud jsme v minulosti spáchali nějaké nedobré skutky, máme velmi silnou motivaci k provádění očisty. Když jsem pak mluvil s přítelem, který se stal mnichem, začal jsem lépe chápat, co tím měl lama Ješe na mysli. Můj přítel byl voják a nesl břímě odpovědnosti za smrt několika lidí, což v něm vyvolalo velmi intenzivní touhu po provádění duchovní praxe.

V roce 1976 se skupina žáků dharmy, do níž jsem patřil i já, nastěhovala do velkého domu v severní Anglii a několik let jsme trávili demoličními pracemi a pak jsme celý objekt znovu postavili. Já jsem měl za úkol odstraňovat shnilé části zdí a pak jsem do nově postavené budovy zaváděl elektřinu, protože jsem vyučený elektrikář. Lama Ješe tehdy v žertu říkal, že jsme na tom stejně jako Milaräpa, protože životní podmínky tam byly velmi kruté a v polorozpadlém domě jsme prožili hodně chladné zimy. Byla to naše úvodní praxe a postupně jsme celou budovu znovu postavili a založili v ní dharmové centrum. Čtyři roky jsem tam oddaně pracoval pro svého učitele a pak jsem odjel do Indie, kde jsem se dozvěděl, že zanedlouho poté se centra podivným způsobem zmocnil jiný tibetský lama. Byla to pro mě velmi bolestná představa, protože jsem do budování centra pro svého učitele vložil hodně energie a času.

Z pohledu lamy Ješeho bylo jasné, že práce vykonaná se správnou motivací je určitou formou úvodní praxe. Pro některé lidi to například znamená, že pracují v dharmovém centru ve službách svého učitele. Jiní ji vykonávají jako projev oddanosti dharmě a například vydávají buddhistické knihy. A dalším vyhovuje taková forma práce, jež slouží lidem, kteří potřebují péči a podporu. Mají k takové činnosti kladný přístup a zasvětí svůj život práci v nemocnici, kde se starají o umírající, což má stejný přínos jako tradiční úvodní praxe. Emocionální a psychické výzvy, jaké představuje oddaná služba druhým, mají velmi silné účinky. Je-li práce motivována silnou touhou pomáhat druhým, stává se důležitým aspektem dharmové praxe.

Lidé, kteří se oddaně a odpovědně starají o děti nebo staré a nemocné rodiče, se mě občas ptají, jak mají provádět úvodní praxi, když na ni nemají čas a energii. Vysvětluji jim, že pokud rozšíříme základní pojetí úvodní praxe, je zjevné, že práce pro druhé se správným přístupem je vlastně alternativní formou úvodní praxe. I úloha rodiče se může stát dharmovou praxí, a pokud k dětem přistupujeme správně a odpovědně, mívá tato činnost silné transformativní účinky. Naproti tomu pro mnohé lidi, kteří meditují v ústraní a zabývají se jen sami sebou a nic jiného je nezajímá, nebývá jejich praxe příliš velkým přínosem. Ti, kteří zasvětili život práci pro druhé, prožívají velké změny a jsou schopni projevovat soucítění a nejednají sobecky, což jasně dokazuje, že základem shromažďování zásluh je silná motivace bódhičitty, a touto motivací může být nejen meditace, ale i péče o děti, jež bývá v podstatě mnohem záslužnější.

V současném světě je spousta situací, v nichž lidé na své osobní cestě, při práci a dalších záležitostech, nemohou vykonávat úvodní praxe tak, jak bývají tradičně pojímány. Mluvil jsem s lidmi, pro něž tento fakt představuje velmi závažný problém. Jejich učitel například očekává, že budou vykonávat úvodní praxi určitým způsobem, ale oni jeho požadavky z jistých osobních důvodů prostě nemohou splnit. V takovém případě hrozí nebezpečí, že úvodní praxe jsou stanoveny příliš jednoznačně a neodpovídají dané situaci. Takže mnohem vhodnější je věnovat se s upřímnou oddaností jiné činnosti, například službě druhým, protože i to je vytváření základu pro další praxi.

Jakmile jsme připraveni na psychologický proces určitého úkolu a pustíme se do práce, naprosto jasně cítíme účinky, jaké má mít tradiční úvodní praxe. Když se například věnujeme nezištné práci pro druhé, jaké se občas říká „přínosné žití“, což může být práce v dharmovém centru nebo pomoc druhým, cítíme, že prožíváme výrazné změny. Tato práce odhaluje naše vnitřní konflikty a vytváří kanál a stává se nástrojem jejich transformace. Díky ní se střetáváme se svými slabostmi a můžeme rozvíjet své silné stránky. Ověřil jsem si to osobně, když jsem tehdy zaváděl elektřinu do dharmového centra. Když se rozvíjející chápání dharmy spojilo s intenzivní prací, vyplouvaly na povrch mnohé problémy mého emocionálního života. Bylo mi jasné, že je to součást procesu transformace, což mi výrazně pomohlo při další práci. Věděl jsem, že je to moje praxe, a všichni lidé, kteří pracovali na stavbě domu, měli podobně silný pocit a věřili, že přesně to je zapotřebí k pročištění základu a postupnému procitání.

S naší prací bylo spojeno i rozvíjení dalších schopností, především ochoty a odhodlání dělat něco, co nebylo přínosem jen pro nás samé, ale přispívalo to zároveň blahu druhých. Byla to velká výzva našemu zaměřování se na osobní záležitosti a starosti. Mohli jsme provádět rozmanité složité praxe, které jsou součástí úvodních prací, ale kdybychom se při nich nenaučili vytrvalosti a oddanosti, nebyly by příliš velkým přínosem. Geše Džampa Wangdu mi tehdy řekl, že podle jeho názoru pro nás bude nejtěžší prací meditace. Když jsem pak strávil mnoho let tříbením meditační praxe a následně jsem učil meditovat druhé, uvědomil jsem si, že měl pravdu. Meditace je náročná práce a vyžaduje upřímné odhodlání a takovou sebekázeň, jakou člověk najde jen málokdy. Mezi nejpřínosnější aspekty úvodní praxe patří tříbení oddanosti a odhodlání, což se později velmi hodí při meditační praxi. Jak říkával lama Ješe, pomocí této práce je možné odstranit mnohé vnitřní překážky, jež by nám později bránily v meditaci.

Ať má příprava jakoukoli podobu, bez ohledu na to, zda je to péče o druhé, určitá forma pomoci nebo tradiční praxe, vždy je nejdůležitější, abychom do všeho, co děláme, byli skutečně ponořeni, prováděli to s bdělou pozorností a abychom do práce vždy vkládali celé srdce. Žádná zkratka neexistuje, protože tento proces se nedá uspěchat, takže nám opravdu nezbývá než se držet stanovené cesty. Provádění úvodní praxe ovlivňuje přístup mysli natolik, abychom byli schopni zapojit se do procesu, jenž nás mění a utváří. Zároveň se musíte oprostit od očekávání a soutěživosti vedoucí k potřebě držet krok s ostatními. Úvodní praxe není soutěž o to, kdo udělá víc poklon nebo kdo bude při jejich provádění rychlejší. Smyslem úvodní praxe je vytrvalé zapojování do celého procesu, abychom postupně ohlazovali ostré hrany ega a měnili sami sebe. Musíme se zbavit pýchy a ambicí, nepovažovat se za výjimečné a nadané jedince a neříkat si, že jsme lepší než ostatní, protože si nás vybral náš učitel. Během tohoto procesu se dostáváme zpátky na zem, pracujeme se svou základní podstatou a pronikáme stále hlouběji do těch aspektů, jež brání tříbení prožitků na cestě.

V knize Moudrost nedokonalosti (The Wisdom of Imperfection) se dost podrobně zaměřuji na jev známý jako „puer aeternus“, což znamená „věčné mládí“. Pokud se u lidí projeví tento archetyp, bývají duchovně nadaní a plní inspirace, ale nestojí pevně na zemi, jsou idealističtí a občas nejsou ochotni dělat úvodní praxe. Když máme na začátku představu, že jsme výjimečně duchovně nadaní, úvodní proces nás zavede k naší základní autentičnosti. Vrací nás zpátky na zem. Když jsem pracoval na stavbě oné budovy v Anglii, cítil jsem někdy zoufalou touhu přestat s tou tvrdou a náročnou prací a věnovat se jen nauce a studiu jako ti šťastlivci, kteří tam určitou dobu pobývali. Měl jsem pocit, že bych měl dělat něco zvláštního a důležitějšího, místo abych si každý den oblékl pracovní oděv a plazil se po zemi a pokládal kabely. Ale cosi uvnitř vědělo, že to tak má být, protože tato práce má svou hodnotu a zároveň vytváří základ, pročišťuje mě a vede k větší pokoře. Když se na to období podívám z dnešního pohledu, jsem nesmírně šťastný, že jsem měl příležitost věnovat hodně času právě této práci a připravovat se tak na další praxi. Vím, že bez tohoto základu bych později nedokázal zvládat meditační kurzy. Díky tvrdé fyzické práci jsem byl natolik odhodlaný a vytrvalý, že jsem mohl čelit výzvám, které představovaly pokročilejší praxe. A podle lamů to byl velmi silný očistný proces, jenž odstranil překážky a umožnil mi získat mnohé zásluhy.

Neříkám tím, že proces musí být vždy náročný a složitý, protože jinak by nebyl přínosem. Úvodní praxe nespočívají v tom, že si oblečeme puritánské kající roucho nebo se budeme masochisticky bičovat březovými větvemi jako katoličtí mniši. Tato práce má přinášet radost a být odměnou a zároveň je to závažná zkouška. Tvrdá fyzická práce v dharmovém centru byla velmi radostná, protože jsme věděli, že děláme něco, co má skutečný význam. Bylo ohromně příjemné pracovat s lidmi, kteří kráčeli stejnou cestou, a navzájem jsme oceňovali své schopnosti a vlastnosti.

Vzpomínám si, jak jsem se po čtyřech letech práce na centru setkal s lamou Ješem a řekl mu, že mám pocit, že bych potřeboval jít na určitý čas do ústraní. Lama tehdy prohlásil: „Ano, teď je ta pravá chvíle a já chci, abys to udělal.“ Cítil jsem se jako pružný katapult, který byl celé čtyři roky postupně stlačovaný víc a víc k zemi a najednou se vymrštil, protože už jsem byl připravený na meditaci. Lamova reakce mě zbavila úkolu, který jsem vykonával celé ty roky při práci na budově centra. Dokončil jsem úvodní praxi a byl jsem nesmírně šťastný. Cítil jsem obrovskou úlevu a naprosto jsem chápal, jak byl Milaräpa nadšený, když mu Marpa po mnoha letech úmorné práce řekl: „A teď už tě budu učit.“

Tradiční úvodní praxe je možno chápat jako základní přípravu na následující tantrickou praxi a meditaci v ústraní, ale není to jediné možné pojetí. Jak uvádí Khenčen Thrangu rinpočhe,2 v Indii a také v Tibetu za dávných časů buddhismu nemívaly úvodní praxe takovou podobu, jakou známe dnes. Učitel uvedl žáka do procesu, který obsahoval jiné výzvy, jak je názorně vidět například u Milaräpy. Proto je možné chápat tento proces i tak, že hlavní částí úvodní fáze je práce žáků pro učitele a jiní mohou vykonávat další záslužnou činnost. Základním smyslem úvodních praxí je postupné vyzrávání a posilování mysli a zároveň pročišťování a odstraňování emocionálních zábran. V rámci samotné úvodní praxe bývá tento proces vnímaný dvěma způsoby – jako pročišťování a shromažďování zásluh.

2

Pročišťování

Východní i západní duchovní tradice se shodují na tom, že pročišťování přináší duchovní vznešenost. Tento názor naznačuje, že když se pročistíme, staneme se vhodnou nádobou k přijímání určitého druhu božské inspirace a požehnání. Čirost bývá často spojována s odříkáním a pročišťováním pomocí činností, jež fungují jako náprava negativního chování. Nicméně otázka skutečného působení mechanismu pročišťování nebývá vždy zcela objasněna. Co to vlastně je a jak tento proces probíhá? Idea pročišťování se velmi často objevuje v buddhistické tradici a právě tato tradice nám umožňuje celkem snadno pochopit, co je očistný proces.

Jaký je smysl pročišťování?

V tibetštině se buddhovi říká „sangje“ a toto označení vzniklo spojením dvou slov: „sangwa“ znamená „pročištěný, zbavený všech nečistot“ a „gjepa“ označuje toho, kdo „rozvinul všechny své schopnosti“. Takže v samotném základě poznání, jehož dosáhl buddha, jsou obsaženy prvky očisty a shromažďování zásluh. Tento fakt nám umožní pochopit, proč máme provádět úvodní praxe. Pročišťování a shromažďování zásluh jsou procesy, které různé buddhistické školy vykládají různými způsoby, a tak je možné pozorovat jemné odchylky v tradicích théravády, mahájány a vadžrajány.

Všechny buddhistické školy se shodují na zásadním principu, že naše základní buddhovská podstata je původně čistá a čirá. Jedním z možných výkladů tohoto principu je tvrzení, že základní podstata naší mysli, jíž se někdy říká prvotní mysl, je čirá a není znečištěna nevědomostí a negativními emocionálními jevy. Nicméně tato nejhlubší podstata mysli je nám velmi vzdálená, protože je zakryta mnoha různými nečistotami pocházejícími z našich životů. Neuvědomujeme si její existenci až do chvíle, kdy nám ji odhalí někdo, kdo má opravdu pronikavý vhled.

V roce 1973 jsem byl v klášteře Kopan v Nepálu. A tam jsem měl několikrát možnost slyšet lamu Sopu rinpočheho, jak říká, že naše základní buddhovská podstata je čirá a ničím neporušená. Jeho slova pronikla do mého bytí tak silně, že na mě dlouhodobě zapůsobila, a díky nim vypluly na povrch mnohaleté obavy, že jsem v podstatě hříšný a špatný. Když jsem se dozvěděl o existenci čiré buddhovské podstaty, zároveň jsem pochopil, že ji mohu poznat jen pomocí pročištění.

Představa o pročištění a dokonalosti mi občas připadala jako cosi nepřirozeného a vnímal jsem, jak moc se mi protiví lidé, kteří jsou silně upnuti na potřebu duchovní očisty. Instinktivně to ve mně vyvolávalo jistou neúctu k přílišné dokonalosti, čistotě, zbožnosti a duchovní přesnosti. Uvědomoval jsem si to, a proto jsem byl velmi obezřetný, když jsem zvažoval, jaké praxe jsou přímo zaměřeny na ideál čistoty a jaké pramení z představy, že jste „hříšní“.

Z buddhistického hlediska je třeba pochopit, že se nesnažíme kultivovat čistou a dokonalou osobnost. Smyslem pročišťování je poznání, že naše vrozená podstata je už čistá, čirá a prázdná, ale je na ní mnoho vrstev psychických, emocionálních a karmických nečistot, které je třeba odstranit, abychom ji mohli přímo prožívat. Pročišťování není snaha vést dokonalý bezchybný život a neustále se ovládat a jednat správně a zbožně. Takový přístup je pouhou manipulací s vlastní osobností, z níž se snažíme udělat něco, čím by měla být. Samozřejmě to může prospět našemu celkovému chování, které je pak přínosem pro nás i pro druhé, ale pořád je to něco jiného než pročišťování.

Ve vadžrajánové praxi je důležité nejprve připravit základ a pak začít pročišťovat své psychické a emocionální problémy, které jsou vnitřními překážkami na další cestě. Zároveň je třeba odstranit určité části osobní historie, protože když se při meditační praxi snažíme prohlubovat své prožitky, často se objevují nedořešené věci z minulosti a pronásledují nás. Stávalo se mi, že po delší meditaci se objevily věci, kterých jsem se nemohl zbavit, a většinou to bylo něco, co jsem udělal, když jsem byl mladší. Moje mysl byla plná výjevů z minulosti, které měly vždy velmi silný emocionální náboj. Tato fixace na události z minulosti se dá považovat za určitou formu pročišťování, ale zároveň dost negativně ovlivňovala mou praxi. Když projdete potřebnou přípravou a pak se začnete zaměřovat na pročišťování osobní historie, dají se tyto záležitosti vyřešit natolik, že už dál nenarušují klid mysli.

Co se pročišťuje?

Všechny naše zážitky pocházejí ze složitého přediva příčin a podmínek, které může spatřit jenom buddha. Karma ovlivňuje uzrávání emocionálních prožitků, zažitého způsobu jednání a navyklých reakcí, jež z nich vycházejí. Karma také ovlivňuje způsob, jakým zabarvujeme okolní prostředí svými projekcemi, a utváří podmínky umožňující vznik utrpení a štěstí. Z této perspektivy je tak každý okamžik našich běžných zážitků vyjádřením neboli krystalizací naší karmy.

Pročišťování, nebo léčení?

Tantrická perspektiva