Přeložila Kateřina Fojtíková

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Villoldo, Alberto

[Four insights. Česky]

Čtyři vhledy : moudrost, síla a milost Správců Země / Alberto Villoldo ; z anglického originálu The four insights: Wisdom, power, and grace of the Earthkeepers ... přeložila Kateřina Fojtíková. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2019. -- 206 stran

ISBN 978-80-7500-447-5

615.8:577.337 * 577.337 * 133.4:2-382 * 615.8-022.214 * (035)

– energetická medicína

– energetický systém člověka

– šamanismus

– autoterapie

– příručky

615.8 - Fyzioterapie. Psychoterapie. Alternativní lékařství [14]

Alberto Villoldo, Ph.D.

Čtyři vhledy

The Four Insights

Copyright © 2006 by Alberto Villoldo

Originally published in 2006 by Hay House Inc. USA

Translation © Kateřina Fojtíková, 2019

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2019

ISBN 978-80-7500-447-5

Učiteli, průvodci a příteli Stanleymu Krippnerovi
a Synu Slunce z linie Laiků donu Antoniovi

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Díky, Vaše nakladatelství

Obsah

Úvod

Cesta Správců Země

I. část:

Čtyři úrovně vnímání

Vaše energetická anatomie

II. část: Čtyři vhledy

VHLED PRVNÍ

Stezka hrdiny

VHLED DRUHÝ

Stezka bojovníka světla

VHLED TŘETÍ

Stezka jasnovidce

VHLED ČTVRTÝ

Stezka mudrce

DOSLOV

SLOVO AUTORA

PODĚKOVÁNÍ

O AUTOROVI

MAITREA také vydala:

Úvod

Cesta Správců Země

Tisíce let tajné spolky léčitelů a léčitelek původních obyvatel Ameriky pečlivě střežily svá moudrá učení a staraly se o přírodní svět. Takoví „Správci Země“ působili v mnohých národech pod různými jmény, například v Andách a amazonském pralese jim říkali „Laikové“.

Roku 1950 sestoupila skupina Laiků z výšek andského pohoří na každoroční shromáždění šamanů, jež se konalo na úpatí jedné z posvátných hor. Místní obyvatelé při pohledu na jejich ponča okamžitě poznali znamení nejvyšších šamanských kněží. Pochopili, že jde o léčitele a léčitelky, o kterých se předpokládalo, že zmizeli, když říši Inků dobyli Španělé. Šamanští mistři si byli vědomi, že se lidstvo nachází na pokraji velkých otřesů a konečně vyšli z ústraní sdílet se všemi vědění, jež nás má podpořit v období obrovských změn. Těm budeme čelit, abychom mohli přestavět stávající realitu a stvořit lepší svět.

Dobyvatelé a úkryty

Správci Země učí, že vše stvořené – země, lidé, velryby, kameny, dokonce i hvězdy – je vibrací a světlem. Nic z toho, co pokládáme za hmotné a skutečné, není víc než pouhý sen, který promítáme na svět. Tento sen je jen příběh a my věříme, že je skutečný… přestože není. Praxe a moudrost Správců Země nám ukazují, jak přepsat příběhy, jež si vyprávíme o našich životech, a začít – slovy šamanů – vlastním sněním spoluutvářet existenci světa.

Neocenitelná učení známá jako čtyři vhledy byla ukrývána z velmi dobrých důvodů. S příchodem dobyvatelů (evropských poutníků a přistěhovalců, kteří nejprve vyloupili, vyplenili a pak obsadili americký kontinent) došlo k nelítostnému pronásledování Laiků. Mnozí z nich, především ženy, dostali cejch čarodějnic a kouzelníků, byli vězněni, mučeni a zavražděni. Jejich vědění považovala katolická církev za tak nebezpečné a ohrožující, že ještě dnes, dvě stě let poté, co byla španělská inkvizice zrušena všude na světě, v peruánské Limě úřaduje dál. Úřad pro vykořenění modlářství vede dominikánský řád, který v patnáctém století prohlásil Johanku z Arku za heretičku a odsoudil ji k smrti upálením na hranici.

Laikové si uvědomovali, že jejich poznání o schopnostech lidských bytostí realizovat své sny je nesmírně mocné a snadno zneužitelné pro neetické účely. Ukryli je proto nejen před konkvistadory, ale také před většinou spřízněných domorodých národů. Uznávali nicméně, že čtyři vhledy jsou tu pro všechny, a tak když se setkali s bělochem, který k nim nepřistupoval z pozice dobyvatele, arogantně a nepřátelsky, ochotně sdíleli moudrá učení. Například krátce po podrobení Španěly mezi sebe vzali katolického kněze, jezuitu jménem otec Blas Valera, jenž byl shodou okolností také mestic (napůl indián a Španěl).

Otec Valera, kterého Laikové iniciovali do svých tajemství, popsal jejich učení ve čtyřech knihách. Bohužel tři z těchto mohutných svazků záhadně zmizely v době působení inkvizice a čtvrtá se stala součástí italské soukromé sbírky. Valera tvrdil, že Inkové byli zrovna tak civilizovaní jako Evropané, neboť užívali písmo v podobě sofistikovaného systému barevných provázků s uzlíky známé jako quipu. Když jezuité odhalili, k čemu se Valera chystá, věznili ho šest let až do jeho smrti. Proč umlčeli kněze z vlastních řad? Proč se tak obávali moudrosti, kterou zaznamenával pro blaho všech? A proč zamezili vysvěcení jakéhokoli dalšího míšence či domorodého kněze poté, co Valeru exkomunikovali?

Stal jsem se dalším člověkem neindiánského původu, kterého Laikové vzali mezi sebe a iniciovali do linie strážců moudrosti v Amazonii poblíž inckého města Cuzco. A to přesto, že to nikdy nebylo mým cílem. Jako lékařský antropolog jsem se zajímal jen o studium šamanských léčitelských postupů. Vedením osudu či štěstěny jsem narazil na svého mentora dona Antonia, jednoho z posledních žijících Laiků. Vzal mě pod křídla a učil mě téměř pětadvacet let. Žil několik životů naráz, během dne působil jako univerzitní profesor a po večerech jako mistr medicinman. Přestože se narodil ve vesničce vysoko v horách a pracoval s nástroji a technikami z patnáctého století, vyznal se ve způsobech století jednadvacátého. A ačkoli byl potomkem Inků, pověděl mi, že Laikové jsou mnohem starší než incká maskulinní a militaristická kultura. Učení Laiků pochází ještě z dob, jež ctily femininní aspekt posvátna. Jednou jsem zajásal, jaké mám štěstí, že jsem ho objevil. Odvětil: „Jak si můžeš myslet, že jsi mě našel, když nás církev nedokázala najít za celých pět set let?“

Kniha, kterou držíte v rukou, vyrostla ze semínka, jejž do mě zasel Antonio. A já teď s vámi coby Správce Země sdílím zprávu o velkém obratu předpovězeném před dávnými časy, abych vám pomohl připravit se na evoluční období, na jehož prahu stojíme.

Homo luminus

Dle proroctví starých Mayů, indiánů kmene Hopi i Inků, se nacházíme ve zlomovém okamžiku lidské historie. Mayové předpověděli, že rokem 2012 vyvrcholí období velkých nepokojů a otřesů, z nichž se zrodí nový druh člověka. Učiníme kvantový skok k tomu, kým se stáváme, na cestě od homo sapiens k homo luminus – tedy k bytostem schopným vnímat na mnohem vyšší úrovni vibrace a světlo, jež utvářejí fyzický svět. Je to poprvé, kdy se celé lidstvo může posouvat ve svém vývoji nejen po generacích, ale už během života jedné generace, což je v příkrém rozporu s naším přesvědčením o tom, jak se vyvíjí evoluce. Máme příležitost zažít tento biologický kvantový skok sami na sobě a odkážeme svým dětem a dětem našich dětí fyzické, emoční a duchovní kvality, jež nabydeme.

Pokud se vám to zdá neuvěřitelné, zamyslete se nad skutečností, že každých zhruba osm měsíců se vaše buňky obnovují a vy tvoříte novou kopii vlastního těla. Jestliže budete následovat a praktikovat čtyři vhledy popsané v této knize, můžete utvářet fyzické tělo, jež nepodléhá tyranii po rodičích zděděných genů a diagnóz, které nesou. A co víc, vyvléknete se z omezujících emočních a duchovních příběhů, jež jste převzali nebo kterým jste během svého života uvěřili.

Díky objevům kvantové fyziky už víme, že veškerá hmota je zhuštěným světlem. Laikové však znají světelnou podstatu reality tisíce let a vědí, že vibrace a světlo mohou utvářet nesčetně tvarů a podob. Nejprve je tu světelná matrice, plán, který zrodí nový život. Vibrace a světlo víří a zhušťují se okolo světelné matrice, stvoří dejme tomu velrybu a ta pak přivede na svět další velryby.

Lidské tělo má také světelnou matrici: obklopuje nás světelné energetické pole (SEP), které utváří podobu a zdravotní stav našeho těla. SEP uspořádává tělo stejně, jako energetické póly magnetu usměrňují železné piliny na povrchu sklíčka. Je tomu jako u příkladu s velrybami, lidé mohou rodit další lidi, ale nový druh člověka musí přijít z nové světelné matrice. Za několik tisíc let si Laikové osvojili způsob, jak se dostat do biologického plánu světla a spolu s Duchem rozvíjet stvoření. Naučili se léčit nemoci, utvářet výjimečně dobré zdraví i formovat a tvarovat své osobní předurčení díky změnám v SEP.

Můžeme si SEP představit jako software, který instruuje DNA, jež jako hardware utváří tělo. Mistrovství čtyř vhledů nám umožní sestavit nové tělo, které stárne, léčí se a umírá jinak. Pokud nedokážeme přeprogramovat SEP, zůstáváme lapeni ve zděděných příbězích; tedy stárneme, léčíme se, žijeme a umíráme tak jako naši rodiče a prarodiče, zatímco znovu prožíváme jejich fyzické nemoci a emoční nastavení. Čtyři vhledy představené na těchto stránkách nám pomohou osvobodit se z nadvlády našich rodinných prokletí, příběhů, které trápily už naše předky.

Díky mistrovství vhledů stvořili Laikové na Zemi nový život – například uvedli do amazonského pralesa nový druh motýla. Toto poznání jim také umožnilo stěhovat obrovské balvany přes horské svahy a vystavět z nich incká města v oblacích. V Bibli je psáno, že víra hory přenáší, jen jsme zapomněli, že to dokážeme. Čtyři vhledy nám ukazují, že první hora, jíž musíme hnout, je ta, která zastiňuje vnímání naší světelné podstaty.

S nastoupením cesty homo luminus se vzdáme dobyvatelských manýrů a opustíme maskulinní teologii, která si cení příkazy, kontrolu a nadvládu nad přírodou, teologii, jež ospravedlňuje zneužívání řek a lesů na Zemi, neboť je považuje za pouhé zdroje určené k lidské konzumaci. Namísto toho přijmeme starší mytologii, s níž většina lidí ztratila spojení, femininní teologii spolupráce a udržitelnosti.

Návrat ženského aspektu božství

A Bůh jim požehnal a řekl jim: „Ploďte a množte se a naplňte zemi. Podmaňte ji a panujte nad mořskými rybami, nad nebeským ptactvem, nade vším živým, co se na zemi hýbe.“

Genesis 1:28

Náboženské tradice, které připisují božství mužský rod, ho chápou jako nám vzdálenou sílu sídlící v nebi. My, obyvatelé Západu, jsme uvěřili, že abychom byli Bohu blíž, musíme tvrdě pracovat na našem vztahu k němu, modlit se a obětovat. Máme pocit, že si musíme zasloužit lásku a pozornost našeho Stvořitele, jenž nás vyhnal z ráje za to, že jsme se odvážili jíst ovoce ze stromu poznání dobra a zla. Podle tohoto starého příběhu jsme měli zůstat jako děti. Požitím ovoce, které nám Bůh zakázal jíst, jsme prokázali svou nezávislost, vzbudili jeho hněv a odsoudili se k životu dřiny a bídy, zmírnitelnému jedině Boží milostí.

Dle původních teologií ženského charakteru jsme ovšem nikdy nebyli vyloučeni z rajské zahrady nebo odděleni od Boha. (Tak například australské Aborigince ani subsaharské Afričany či původní obyvatele Ameriky nikdo z ráje nevyhodil.) Namísto toho jsme dostali rajskou zahradu, abychom se stali jejími správci a pečovateli. Podle prastarého systému víry svěřuje božství svou životní sílu do semen, které sázíme do výživné a plodné Země. Vyjadřujeme tento potenciál a rosteme s božstvím, neboť přinášíme ovoce, jež živí celé lidstvo. Laikové, kteří vyznávají tuto starou femininní teologii, říkají: „Nejsme tady jen proto, abychom pěstovali kukuřici, ale abychom šlechtili bohy.“ Jinými slovy, ve skutečnosti se spolu s božskou silou podílíme na spolutvoření našeho vesmíru. Zjišťujeme, že vše, co tvoří náš svět, je posvátné, včetně nás samotných, a že naším úkolem je pečovat o to, aby se tato božská síla mohla plně vyjádřit.

Projevená teologie

Zmíněné rozdílné teologie mají od nepaměti velice odlišný dopad na to, jak se lidské bytosti chovají k sobě navzájem a ke světu, ve kterém žijí. Například, když Evropané dopluli na americký kontinent, byli přesvědčeni, že našli širou neobydlenou krajinu s křišťálově čistými řekami a hojností zvěře, jíž jim Bůh štědře svěřil k takovému užívání, jaké uznají za vhodné. Ve skutečnosti však tuto zemi obývalo více než sto milionů domorodců, kteří žili v rovnováze se svým životním prostředím. Ti zase vyznávali teologii ženských kvalit a důvěřovali tomu, že dokud žijí v harmonii se zemí, Velká Matka se o ně postará.

První osadníci amerického kontinentu se nebáli cestovat na dlouhé vzdálenosti – z Asie do Severní a nakonec i do Jižní Ameriky – byli totiž přesvědčeni, že ať už dojdou kamkoli, bude tam dostatek jídla a přístřeší. A tak lovili, sbírali a naučili se pěstovat obilí. Správci Země přinesli svou moudrost z velkého putování přes Beringovu úžinu a následného obydlování amerického kontinentu od nejsevernějšího výběžku Aljašky po Patagonii před několika tisíci lety. Spolu s neohroženými cestovateli se tak do Ameriky dostalo vědění z himálajských svatyní.

Když maskulinní teologie začaly pronikat spolu s tím, jak se vesnice rozrůstaly na města, zavládla nová mentalita. Namísto toho, aby lidé využívali zdroje, které měli k dispozici, zaútočili na své sousedy s nadějí, že získají větší kus země a její bohatství. Už se nechtěli smiřovat s tím, co by jim stačilo k přežití, a rozmáhala se chamtivost. Uvěřili, že jim patří veškeré zdroje na světě a že sami jsou vrcholem potravinového řetězce, ne jeho správci.

Do Evropy se toto myšlení dostalo s indoevropskými národy, které přišly z Asie před šesti tisíci lety. Byly přesvědčeny, že k invazi a dobývání je pověřil sám Bůh. (Ve skutečnosti kříž, symbol křižáckých výprav, vznikl později obrácením mečů, jimiž vyhlazovali protivníky.) Vetřelci měli dojem, že mají svaté právo na nové zdroje, protože uctívají toho „pravého“ Boha, a dokonce tvrdili, že zabíjením nepřátelských bezvěrců, kteří nepřistoupili na jejich víru, ho oslavují.

Evropané natolik zdokonalili válečné technologie, že když v šestnáctém století Francisco Pizarro a Hernán Cortés dopluli do Nového světa, porazili Aztéckou a Inckou říši s méně než čtyřmi sty muži vyzbrojenými pistolemi, ocelovými zbraněmi, koňmi … a bacily. Laikové utekli do hor, kde bezpečně ukryli prastarou femininní teologii s vědomím, že jednoho dne bude zapotřebí, aby sešli dolů do údolí a připomenuli lidem původní udržitelný způsob života.

Dnes čelíme hrůzným důsledkům maskulinní mytologie. Náš svět rychle přichází o lesy, voda a vzduch jsou znečištěné a půdní povrchy erodují. Počasí se mění kvůli globálnímu oteplování, čímž se africká sucha zhoršují, hurikány jsou ničivější a každým rokem zmizí ze zemského povrchu stokrát až tisíckrát více druhů rostlin a zvířat než před pěti sty lety.

Laikové říkají, že za dávných časů byla naše planeta pro lidské bytosti jedovatá. Matka Země však pohřbila toxické látky ve svých útrobách a na jejím povrchu se rozprostřel pohostinný zelenomodrý ráj. Dle prastarých příběhů dobyvatelé jednou ukryté jedy vypustí a promění zemi v toxickou pustinu. My lidé si nebudeme vědět rady, jak situaci zvládnout, příroda sama bude muset pomalu obnovit své zdraví.

Moderní věda tuto předpověď potvrzuje. Před dvěma sty padesáti miliony lety zemská atmosféra sestávala z pro člověka prudce jedovatého kysličníku uhličitého (CO2). Jakmile se objevil první život, rostliny přeměnily CO2 na kyslík. Většinu vzduchem přenášeného CO2 spotřebovala vegetace, která skončila ve spodních vrstvách půdy a stala se fosilními palivy. Dnes zásoby fosilních paliv z hloubky země těžíme, pálíme je a uvolňujeme do atmosféry jedovaté uhlovodíky. Směřujeme tak k vytvoření právě takového prostředí, jaké znemožňovalo většině forem života obývat zemi, a přesto vyvíjíme jen minimální úsilí tuto situaci zvrátit. Ve skutečnosti fakt, že vlivem globálního oteplování tají polární ledovce, vítá spousta individuí, která si brousí zuby na stavění ropných plošin také v těchto místech.

Naštěstí se zvedá hnutí za návrat způsobu života a hodnot blízkých prastarým femininním principům. Například mnoho lidí zavrhuje hierarchičnost, na níž staví teologie mužského charakteru – totiž nárok, že se mají zodpovídat kněžím, kteří se zodpovídají výše postaveným kněžím, kteří se zodpovídají papeži a ten Bohu. Mnozí také odmítají uznat vědci propagované přesvědčení, že nic, co nelze změřit, zachytit a kontrolovat pěti smysly, není skutečné či pravdivé. Přestali se bát vlastního srdce a nemají pocit, že musí svěřit důvěru hlasatelům dogmatu nebo něčí interpretaci posvátna. Začínají hledat vedení ve svém nitru a v přírodě.

Zkušenostní poznání

I řekl Hospodin Bůh: „Teď je člověk jako jeden z nás, zná dobré i zlé. Nepřipustím, aby vztáhl ruku po stromu života, jedl a byl živ navěky.“ Proto jej Hospodin Bůh vyhnal ze zahrady v Edenu, aby obdělával zemi, z níž byl vzat.

Genesis 3:22–23

Z hlediska femininní teologie vede k osvícení osobní cesta. Očekává se, že budeme důvěřovat svým zkušenostem, vlastní pozornosti a výkladům. Laikové si cení cesty modlitby a meditace stejně jako ti, kteří následují maskulinní teologii, ale uznávají ještě třetí duchovní cestu: stezku přímého poznání. Nepěstují žádný velký mýtus o božské síle trestající lidstvo za to, že pojídá ze stromu poznání dobra a zla. Naopak věří, že naším úkolem je dosáhnout moudrosti, a pokud se někde stala chyba, tak v tom, že jsme toho ovoce nesnědli dost!

V současném věku přehlceném informacemi nepřijímáme poznání, které přesahuje pouhá fakta a jejich logické řazení. Máme náboženství a jejich nesčetné následovníky, ale často se zdá, jako by se duchovní podstata těchto učení vytratila. Učíme se o výkladech výkladů velkých pravd, analyzujeme a pitváme tyto myšlenky, ale nenapadne nás odejít do pouště na čtyřicet dní jako Ježíš nebo meditovat pod fíkovníkem jako Buddha. Je to, jako bychom trávili čas hloubáním nad stovkami kuchařských knih plných složitých receptů a nekonečně rozebírali výživovou hodnotu jistých jídel a stravovacích zvyklostí, aniž bychom cokoli snědli. Mnozí ztratili ze zřetele hodnotu přímého zakoušení posvátna. Naštěstí pro nás nám právě to čtyři vhledy zpřístupní.

Čtyři vhledy

Moudrost Laiků sestává ze čtyř vhledů a každý zahrnuje čtyři praxe, jež nám zpřístupní opravdovou zkušenost proměny vědomí za hranicemi pouhého rozumového pochopení – umožní nám tak změnit sebe sama i náš svět.

Zde jsou jednotlivé vhledy a praxe:

Vhled první: Stezka hrdiny
Praktikování: neposuzování, nevytváření utrpení a nepřipoutanosti, vnímání krásy

Vhled druhý: Stezka bojovníka světla
Praktikování: žití beze strachu, nekonání, jistoty, nezapojování se

Vhled třetí: Stezka jasnovidce
Praktikování: mysli začátečníka, uvědomování si důsledků, průhlednosti, integrity

Vhled čtvrtý: Stezka mudrce
Praktikování: ovládnutí času, přijetí vlastních projekcí, neposluhování mysli, domorodé alchymie

Učil jsem se o čtyřech vhledech pod vedením dona Antonia. Spolu jsme cestovali od „moře na vrcholu světa“, jezera Titicaca, přes Amazonii až k ruinám pouštních říší Peru. Věřil tak jako já, že noví Správci Země přijdou ze země Orla – tedy ze Severní Ameriky a Evropy. Nastal čas odhalit veškeré vědění o čtyřech vhledech. Jsem přesvědčen, že mě don Antonio vzal do výcviku, abych se stal mostem, po kterém přejdou moudrá učení starých Laiků do jedenadvacátého století.

Posledních dvacet let učím své studenty používat vhledy k osobnímu léčení i k pomoci druhým, a to prostřednictvím práce se světelným plánem těla. Mnozí z nich mě zpravují o výjimečných výsledcích sebeléčení, proměny vlastních životů i životů jiných lidí. Díky vhledům se stali lidmi, kteří realizují svou sílu a krásu a nastoupili cestu služby coby Správci Země.

Chcete-li začít žít jinak a vnímat své zážitky z nové perspektivy, je nezbytné, abyste vystoupili za pouhé porozumění vhledům a skutečně začali praktikovat. To vám pomůže změnit základní strukturu vašeho světelného energetického pole. Vhledy vás mohou inspirovat, pokud však nepraktikujete, nebude ve vašich silách se skutečně změnit. Zvládnutí energetických cvičení jednotlivých vhledů vás vysvobodí z omezujícího příběhu předepsaného kulturou a geny – příběhu o tom, jak máte prožít svůj život, jak budete reagovat na okolní svět a jak zemřete. Můžete se stát vypravěči svého života, vzdorovat starým představám o příčině a následku i tlaku času.

V následujících kapitolách se seznámíte se čtyřmi úrovněmi, z kterých vibrace a světlo utvářejí veškerý život: rovinami hada, jaguára, kolibříka a orla. A co víc, osvojíte si praktické nástroje, jež vám pomohou vysnít a stvořit zdravý a radostný svět – pro vás, vaše blízké i pro celé lidstvo a veškeré tvorstvo. Stanete se Správcem Země.

I. část

Jak porozumět
energii vnímání

Čtyři úrovně
vnímání

Vědecký světonázor předpokládá, že vesmír funguje na základě souboru pravidel, díky nimž můžeme předvídat, co se stane, a adekvátně reagovat na situace. Fyzika má své zákony, matematika své poučky a biologie své principy. Zásady matematiky určují, že dva plus dva se vždy rovnají čtyřem a zákony fyziky nás rozhodně ujistí, že předmět nikdy nepadá vzhůru.

Asi nejdůležitějším pravidlem vědy je zákon příčiny a následku neboli kauzalita. To znamená, že když se jablko utrhne ze stromu, víme, že dopadne na zem; jakmile holub kálí nad naším autem, můžeme si být jisti, že to skončí přímo na předním skle; a že pokud náhodou zapomeneme na smluvenou schůzku, je jasné, že někoho naštveme. Konejšíme se přesvědčením, že když se naučíme všechna pravidla a budeme se jimi řídit, získáme největší možnou kontrolu nad našimi životy, což nám zajistí štěstí a bezpečí.

Dojde-li k porušení pravidel a dva plus dva v našem životě nedávají čtyři, jsme rozrušení a zmatení. Nedokážeme přijmout smrt mladého zdravého člověka, protože nás učili, že když budeme žít tím správným způsobem, ještě velmi dlouho nebudeme muset zemřít. Přestože chápeme, že nemáme plnou kontrolu nad tím, co se děje, stále věříme, že když budeme dělat, co se má, můžeme se spolehnout, že se nám nic zlého nestane. Jelikož jsme přesvědčeni, že kauzalita je spolehlivým přírodním zákonem, jednáme podle pravidel a zřídka se je pokusíme překročit.

Laikové nicméně považují za hlavní určující zákon života synchronicitu. Jsou přesvědčeni, že byť se věci mohou dít kvůli tomu, co je předcházelo (například kukuřice vyroste po zasazení semínka), často se také dějí díky náhodě, štěstí nebo okolnostem. Jestliže do sebe narazí na přecpaném letišti dva přátelé, pak je tu rozhodně nějaký skrytý důvod, proč se měli setkat. Jen účel tohoto setkání se obvykle ukáže až v budoucnu.

Jak můžeme změnit náš svět změnou vnímání

Všichni si přejeme tvořit lepší svět. Stačí se rozhlédnout a všude vidíme problémy – kriminalitu, znečištění, zneužívání dětí. A protože žijeme ve společnosti vyznávající pravidla, věříme, že stávající situaci nám pomohou změnit zákony a náboženská přikázání. Američané například volí do kongresu zákonodárce, kteří rok co rok schvalují další a další zákony s nadějí, že pravidla zlepší občanům život.

Oproti tomu staří Řekové se soustředili na koncepty – věděli, že největší sílu má myšlenka, na kterou dozrál čas. Jelikož zacházeli s idejemi tak elegantně, vynalezli demokracii, rozvinuli filozofii a položili systematické základy věd. Jejich římští sousedé byli na druhou stranu skvělými zákonodárci a římské kodexy ovlivnily mnohé moderní právní systémy Západu. Tváří v tvář problémům Řekové vytvořili nové koncepty a systémy, zatímco Římané povolali armádu, aby prosadili svá pravidla.

Laikové se neřídí pravidly nebo idejemi. Když chtějí změnit svět, neschvalují další zákony ani nepřicházejí s novými teoriemi. Namísto toho volí změnu náhledu na problém. Posunem vnímání promění výzvu v příležitost. Jak se dozvíte, čtyři vhledy a jejich praktikování vám pomůže změnit vnímání a utvářet svět, o němž sníte.

Čtyři úrovně vnímání

Správci Země se učí procházet událostmi, aniž by brali život osobně, v tom se pohybují na úrovni vnímání hada. Z plazí perspektivy se situace nedějí „vám“, jednoduše se dějí. Holub vám nepokálí auto, aby vás rozzlobil, prostě kálí a vaše přední sklo se zamaže. Neprší, abyste promokli, zkrátka prší.

Jakmile změníte vnímání událostí, s nimiž se setkáváte, přenastavíte také to, jak je dále prožíváte ve svém nitru. Nejste už příčinou či následkem čehokoli a pocítíte obrovskou úlevu, neboť se ukáže, že svět je právě takový, jaký má být, a nepotřebuje vás k tomu, abyste ho napravili.

My, obyvatelé Západu, máme sklon spojovat své vnímání s tucty stavů vědomí, jež už známe. Například když se probouzíme nebo usínáme, nacházíme se v určitém modu vědomí, v jiném, když se ponoříme do denního snění, v dalším, když se rozzuříme, a tak dále. V každém z nich se aktivuje jiná část mozku, proto je popisujeme jako různé „stavy vědomí“ produkované myslí. Úrovně vnímání však existují nezávisle na mysli. (Ve skutečnosti druhá úroveň vnímání, která se spojuje s jaguárem, zahrnuje mysl a všechny její stavy vědomí. Za chvíli se jí budeme věnovat.)

Laikové se vztahují ke světu prostřednictvím čtyř úrovní vnímání, jež odpovídají čtyřem oblastem projeveným díky vibracím a světlu: fyzickému světu (našemu tělu), říši myšlenek a ideí (mysli), říši mýtů (duši) a světu ducha (energii). Tyto úrovně vnímání se pojí se čtyřmi energetickými těly, které utvářejí lidské energetické pole. Jedno je usazeno v druhém jako panenky v matrjošce. Uvnitř je fyzické tělo, jež obklopuje a utváří mentální tělo, obě je obaluje duše a vnější vrstva sestává z duchovního těla, které formuje všechny vrstvy a uspořádává je jako mapa.

Jakmile se přesuneme z jedné úrovně vnímání na druhou, uchováváme si schopnost se stále orientovat v nižší sféře, náš náhled na to, co zažíváme, se však výrazně rozšíří. Připomíná mi to starý příběh o cestovateli, který potká dva kameníky. Zeptá se prvního: „Co to děláš?“ a dostane odpověď: „Osekávám kámen do čtverce.“ Položí tutéž otázku druhému: „Co to děláš?“ a dozví se: „Stavím katedrálu.“ Jinými slovy oba muži vykonávají tutéž práci, ale jen jeden si je vědom, že má příležitost podílet se na větším snu.

Albert Einstein jednou pravil, že problémy, s nimiž se v životě utkáváme, nelze řešit na úrovni, na které vznikly. To je důvod, proč nám schopnost přesunout se na vyšší úroveň vědomí může pomoci vyřešit potíže, usmířit konflikty, vyléčit nemoci a zažívat sjednocení se vším stvořeným, byť jsme předtím zakoušeli jen utrpení a oddělenost.

V této kapitole se dozvíte, že existuje duchovní řešení všech problémů, s nimiž se setkáte ve fyzickém světě, ve vaší mysli i duši. Zjistíte, že se nezbavíte nedostatku, se kterým se v životě potýkáte, tak, že si najdete novou práci, a že nevyléčíte pocity opuštění a hněvu tím, že porozumíte zraněním, jež jste v dětství utrpěli. Tyto potíže dokážete vyřešit jen na úrovni, která převyšuje úroveň, na níž vznikly.

Laikové spojují každou z úrovní vnímání se zvířetem, jež představuje sílu a schopnosti, které je třeba zvládnout, máme-li ovlivnit realitu v oné oblasti. (Každá úroveň má vlastní jazyk, jímž se můžeme naučit plynně hovořit.) Podívejme se na ně blíže.

1. Tělo a fyzické vnímání:
Úroveň hada

Had je instinktivní stvoření s mimořádnými smysly, na které se může spolehnout při hledání potravy i vycítění nepřítele. Podobně je tomu na fyzické úrovni, kde se my lidé opíráme o schopnosti našich smyslů, abychom si utvořili obraz o sobě a o světě. Jde o velmi materiální úroveň vnímání, na níž je vše uchopitelné, pevné a obtížné změnit a kde realitu tvoří jedno procento ducha a devětadevadesát procent hmoty.

Z úrovně vnímání hada dokážeme předmět, řekněme bochník chleba, před námi vidět, dotknout se ho i cítit a víme, že tam je fyzicky přítomen. Nepředstavujeme si přitom zlatá stébla pšenice, jak pekař hnětl těsto nebo oheň, který ho proměnil v bochník, jenž se dá jíst. Vidíme předmět, který nasytí náš hlad. Podobně nevnímáme sex jako akt lásky, chápeme ho jen jako fyzické spojení, které má uspokojit naši touhu.

Na úrovni hada používáme k popisu reality jazyk chemie a molekulární fyziky. Dokážeme chléb vědecky definovat a nazvat ho „potravinou sestávající z obilnin, kvásku a několika dalších přísad, která má jisté chemické složení“. Zvládneme chléb identifikovat jako potravu, následovat svůj instinkt a sníst ho, pokud máme hlad. Vše je tím, čím se zdá: bochník chleba je to, co je, a kálící holub je to, co je.

Díváme-li se na problémy výhradně očima hada, pokoušíme se nalézt řešení na fyzické úrovni. Chceme změnit práci, prodat auto, najít nového partnera nebo si dopřát milostnou pletku. Jestliže pocítíme bolest hlavy, nazveme to „migrénou“ a sáhneme po lécích. Když vidíme, jak se ve třídě předvádí dítě, vyskočí ze židle a začne se přetahovat se spolužákem, dáme mu nálepku „darebák“ a potrestáme ho. Někdy tato řešení fungují, ale většinou jsou příliš zjednodušující.

Na úrovni hada se zcela spoléháme na instinktivní pochody a své problémy hlouběji nereflektujeme. Jednáme z té části mozku, kterou sdílíme s ještěry a dinosaury – to znamená, že si uvědomujeme své fyzické tělo, ale pomíjíme naše mentální, tvořivé a duchovní já. V tomto stavu vnímáme vnější formu a přijímáme jen to, co je zjevné, jsme slepí vůči vlastním pocitům i pocitům druhých. Schází nám bohaté, celistvější myšlení, jednoduše jednáme a reagujeme. To se může pro fungování ve fyzickém světě velmi hodit. Přese všechno potřebujeme platit účty, sekat trávník a vozit děti do školy, aniž bychom přitom pátrali po nějakém hlubším smyslu. Jak Sigmund Freud jednou památně prohlásil: „Někdy je doutník prostě jen doutník.“

Pohybovat se na úrovni hada, tedy posouvat se kupředu krok za krokem, může být velmi přínosné, když potřebujeme projít náhlou krizí. Plazí mozek přebírá vedení a my na základě instinktu přežití prostě děláme, co je nutné, bez toho, abychom mrhali cennou energií přemýšlením, analyzováním nebo emočním rozrušením. Dobře víme, jak je únavné potýkat se s někým, kdo odmítá fungovat na této úrovni, i když je to v tu chvíli nejpraktičtější, a namísto toho, aby prostě dělal, co je třeba, raději dumá nad hlubokým smyslem nejjednodušších záležitostí.

Hadí instinkty jsou velmi užitečné, neboť nás mohou upozornit na nebezpečí předtím, než je zachytíme ve vědomí – zaznamenáme „špatný pocit“ z nějakého člověka nebo místa, aniž bychom věděli proč, nebo na dálku vycítíme policii s radarem a ubereme plyn.

2. Mysl a emoční vnímání:
Úroveň jaguára

3. Duše a vnímání posvátného:
Úroveň kolibříka

4. Duchovní vnímání:
Úroveň orla

Jak používat různé úrovně vnímání

Jak se přesunout na vyšší úroveň vnímání

CVIČENÍ: Čtyři způsoby vnímání obličeje