Pohádky babičky Lady

(2. vydání jako e-kniha doplněné o nové pohádky)

2022

Čtení na dovolenou

Bylo nebylo...

Bylo nebylo, žila byla babička Lada a děda Mirek. Měli dvě vnučky, Emičku a Lucinku, které k nim často jezdily. Jako malé si rády malovaly, vyráběly kdeco a taky si hrály na divadlo. Ale ať to bylo, na co chtělo, vždycky večer vypadal domeček babičky a dědečka jako po silném zemětřesení. Když pak večer spokojeně usínaly, chtěly před spaním vyprávět pořád dokola stejné pohádky. Jenže rostly jako z vody a pohádky je přestávaly bavit. A tak chtěly slyšet ty pohádky nějak jinak, moderně, jak by to bylo v dnešní době. Babička Lada si musela vymýšlet tedy pohádky nové, moderní, až se jich, těch pohádek, starých i nových, dohromady nastřádalo na tuhle knížku. Tak vypněte mobily a poslouchejte.

1 O mámě koze (starodávná)

Byla žila máma koza. Měla sedm děťátek, malých kůzlátek. Jednou povídá: „Půjdu nakoupit, buďte tu hodná, kůzlátka, děťátka, neotvírejte vrátka. Kdyby přišel vlk, sežral by vás.“ Kůzlátka to slíbila a máma koza odešla. Sotva odešla, přišel vlk a klepal: „Kůzlátka, děťátka, otevřete vrátka, vaše maminka přišla, mlíčko vám přinesla!“ Kůzlátka volala: „Ty nejsi naše maminka. Naše maminka má tenký hlásek. Ty jsi vlk! Tebe my nepustíme!“ Vlk běžel k cukráři, snědl medový koláček a hned měl hlásek tenčí a medovější. Zase přiběhl a zase klepal: „Kůzlátka, děťátka, otevřete vrátka, vaše maminka přišla, mlíčko vám přinesla!“ Kůzlátka volala: „To je maminka!“ Ale nejchytřejší kůzlátko, to s černými oušky, povídá: „Maminko, ukaž nám nohu!“ Vlk máchnul před oknem svou černou tlapou s velkými drápy a kůzlátka volala: „Ty nejsi naše maminka, ta má hezkou bílou nožičku. Ty jsi vlk, tebe my nepustíme!“ Vlk běžel k pekaři a strčil tlapu do pytle s moukou. Přiběhl a zase klepal: „Kůzlátka, děťátka, otevřete vrátka, vaše maminka přišla, mlíčko vám přinesla!“ Kůzlátka volala: „Maminko, ukaž nám nohu!“ Vlk před oknem rychle máchnul svou tlapou bílou od mouky. Kůzlátka si myslela, že je to maminka, a pustila ho. Vlk tam vletěl a všechna kůzlátka sežral. To u dveří, to vedle skříně, to za postelí, to pod stolem, to, co stálo na lavici, i to v koši na prádlo. Jen to nejchytřejší s černými oušky nenašel. Schovalo se do malovaných stojacích hodin. Za chvíli přišla máma koza. Dveře dokořán. Nábytek rozházený. Kůzlátka nikde. Vtom se otevřely hodiny a vylezlo kůzlátko s černými oušky a plakalo: „Maminko, byl tu vlk a všechny bratříčky a sestřičky sežral. Co budeme dělat?“ „Však si poradíme!“ povídá máma koza. Vyšli ven a poslouchali. Chrrrrpší, chrrrrpší. To byl vlk, tvrdě spal a chrápal. Máma koza mu rozpárala břicho a kůzlátka vyskákala. Pak mu do břicha zašili kamení. Schovali se a čekali. Vlk se probudil a povídá: „To mám žízeň!“ A šel k potoku, aby se napil. Jenže jak se naklonil, těžké kamení ho převážilo a spadl do vody. A protože to byl hloupý vlk a neuměl plavat, utopil se a voda ho odnesla daleko, daleko a už se nikdy nevrátil. Kůzlátka pak žila spokojeně s maminkou v domečku. Zazvonil zvonec a pohádky byl konec!

2 O mámě koze (moderní)

Byla žila máma koza. Měla sedm děťátek, malých kůzlátek. Jednou povídá: „Jedu nakoupit do Tesca, buďte tu hodná, kůzlátka, děťátka. V televizních novinách hlásili, že se tu kolem potlouká vlk, tak si pusťte pohádku na počítači a nikomu neotevírejte!“ Kůzlátka to slíbila a máma koza odjela. Sotva se její auto ztratilo z dohledu, přišel vlk a volal pod oknem: „Kůzlátka, děťátka, otevřete vrátka, vaše maminka přišla, mlíčko vám přinesla!“ Jenže kůzlátka měla puštěný počítač na plné pecky a vůbec ho neslyšela. Vlk tedy zazvonil na zvonek u dveří. Kůzlátka ho uslyšela, z okna uviděla a volala: „My tě vidíme oknem, ty nejsi naše maminka! Ty jsi vlk! Tebe my nepustíme!“ Vlk běžel do obchodu s karnevalovými potřebami a koupil si kostým kozy. Zase přiběhl a zase zvonil a pod oknem volal: „Kůzlátka, děťátka, otevřete vrátka, vaše maminka přišla, mlíčko vám přinesla!“ Kůzlátka volala: „To už je maminka!“ Ale nejchytřejší kůzlátko, to s černými oušky, povídá: „To není naše maminka, ta má přeci vlastní klíče! To je vlk, toho my nepustíme!“ Naštvaný vlk vyplivnul žvýkačku, udělal si otisk zámku a běžel k zámečníkovi, aby mu udělal klíče. Mezitím se kůzlátka radila, co udělat. Nakonec to nejchytřejší kůzlátko s černými oušky řeklo: „Zavoláme na policii.“ Vzali mobil a zavolali číslo 158: „Haló, tady kůzlátka, děťátka, v nebezpečí naše vrátka. Chodí tu vlk. Bojíme se!“ Z mobilu se ozvalo: „Slyším, hned tam někoho pošlu. A kde bydlíte?“ „V Makové Lhotě č. 1,“ řekla kůzlátka. Vlk už měl klíč, přiběhl ke vrátkům a zkoušel si odemknout. Jenže tam čekal v křoví policista s puškou. Vystřelil uspávací střelu a spícího vlka pak nechal odvézt do zoologické zahrady do Prahy. Kůzlátka volala: „Hurá, teď si můžeme zase hrát“. A hrála si na všechno možné, taky na honěnou a jak si hrála, tak všechno rozházela, i židle převrátila. Pak si hrála ještě na schovávanou. Jedno kůzlátko se schovalo za dveře, druhé vedle skříně, třetí za postel, čtvrté pod stolem, páté pod lavicí, šesté v koši na prádlo. To sedmé, nejchytřejší, s černými oušky, se schovalo do malovaných stojacích hodin po prababičce. Za chvíli přišla máma koza. Odemkla si dveře a strašně se lekla. Nábytek rozházený, kůzlátka nikde. Plakala: „Asi tu byl vlk a všechna kůzlátka sežral.“ Vtom se otevřely malované hodiny a vylezlo kůzlátko s černými oušky a volalo: „Jé, maminka přišla, mlíčko nám přinesla, bude večeře!“ „Žádná večeře, nejdřív uklidíte ten nepořádek,“ zlobila se máma koza. Vylezli tedy ze svých skrýší a honem uklízeli. Když jí pak při večeři vyprávěli, co se stalo a jak na vlka zavolali policii, tak se maminka přestala zlobit, dokonce je pochválila. Nakonec je za odměnu vzala na výlet do zoo, aby si kůzlátka mohla vlka zblízka prohlédnout. A za to, jak pěkně po sobě uklidila, jim koupila zmrzlinu. Pak zazvonil zvonec a pohádky byl konec!

3 O třech prasátkách (starodávná)

Žila byla tři prasátka. Vydala se do světa. A že si postaví domeček, jenže se nemohla dohodnout jaký. První prasátko bylo líné a nešikovné, tak si postavilo domeček jen ze slámy. Druhé prasátko bylo šikovnější. Půjčilo si od dědy pilku, kladívko a hřebíky a postavilo domeček ze dřeva. Třetí prasátko bylo ze všech nejchytřejší, nejšikovnější a nebálo se žádné práce. Šlo za dědou a vyptalo se ho, jak se staví opravdový dům. „To se musí navozit cihly nebo kamení a rozdělá se malta,“ řekl děda. „Tou maltou se cihly nebo kamení slepí k sobě a malta pak ztvrdne. Nakonec se postaví střecha.“ Prasátko začalo stavět. Trvalo to dlouho a zbylá dvě prasátka se mu posmívala, že je pomalé. Ona už mají hotovo a jdou si hrát. Sotva domečky postavila, přišel k domečku ze slámy vlk a povídá: „Prasátko, vylez ven, já tě sním!“ „Uj, uj! Nevylezu!“ řeklo prasátko. „Já budu foukat a celý domeček rozfoukám!“ A foukal, až se sláma rozlítala na všechny strany. Prasátko utíkalo a utíkalo až do domečku ze dřeva. Vlk tam přiběhl a volal: „Prasátka, vylezte ven!“ „Uj, uj! Nevylezeme!“ „Já budu foukat a domeček vám rozfoukám!“ Foukal, ale domeček se ani nehnul. „Tak budu bouchat!“ A začal bouchat, až se prkýnka rozlítala na všechny strany. Prasátka utíkala a utíkala, až doběhla do domečku z kamení. Vlk za nimi. „Prasátka, vylezte ven! Já vás sním!“ „Uj, uj! Nevylezeme!“ „Já budu foukat a domeček vám rozfoukám.“ Foukal, ale domeček se ani nehnul. „Tak budu bouchat!“ A začal bouchat, ale domeček se ani nehnul. Vlk běhal kolem domečku a přemýšlel, jak se dostat dovnitř. Našel žebřík a povídá si: „Vylezu na střechu a vlezu tam komínem.“ Jenže pod komínem bývají kamna nebo krb. Prasátka zrovna rozdělala ohníček a chtěla vařit večeři. Jak tam vlk vletěl, tak zase vyletěl. Spálil si ocásek a utíkal daleko, daleko a už se nevrátil. Prasátka žila šťastně a spokojeně v domečku z kamení. Zazvonil zvonec a pohádky byl konec.

Na tuhle pohádku se dá hrát i venku na hřišti. Jeden domeček může být třeba lavička, druhý kolotoč a třetí skluzavka.

4 O třech prasátkách (moderní)

5 O Červené Karkulce (starodávná)

Byla jedna holčička a té říkali Červená Karkulka. Jednou šla do lesa a potkala vlka. „Kam jdeš, Karkulko?“ povídá vlk. „Za babičkou.“ „Tak jí ještě natrhej kytičku,“ povídá vlk. Běžel za babičkou, sežral ji a lehl si místo ní do postele. Karkulka přišla a povídá: „Babičko, proč máš tak velké uši?“ „To abych tě lépe slyšela,“ řekl vlk. „A babičko, proč máš tak velké oči?“ „Abych tě lépe viděla, děvenko.“ „A babičko, proč máš tak velké zuby?“ „To abych tě mohla lépe sníst!“ Chramst! A vlk sežral i Karkulku. Lehnul si a chrápal. Šel kolem myslivec. Viděl, jak vlk leží v babiččině posteli s velkým břichem a kolem je nepořádek. Vlezl tam a rozpáral vlkovi břicho. Z břicha vyskočila babička i Karkulka a obě myslivci děkovaly. Pak zazvonil zvonec a pohádky byl konec!

6 O Červené Karkulce (moderní)

Více o vlku na:

https://cs.wikipedia.org/wiki/Vlk_obecný

7 O Šípkové Růžence (starodávná)

8 O princezně Sedmikrásce (moderní)

A jestlipak víte, že se princ Jitrocel jmenoval po jedné léčivé bylince? Podívejte se např. na:

9 O Sněhurce (moderní)

10 www.pernikova-chaloupka.cz (moderní)

11 O Zlatovlásce (moderní)

12 O třech pradlenách (moderní)

13 O kocourovi v botách (moderní)

14 O pyšné princezně (moderní)

15 O Honzovi (moderní)

16 O Smolíčkovi (moderní)

17 O Nítěnce a Otesánkovi (moderní)

18 O Popelce (moderní)

19 Tři zlaté vlasy děda Vševěda (moderní)

20 Vitamin C nad zlato (moderní)

21 Sedmero krkavců (moderní)

22 O Budulínkovi a slečně Lišce (moderní)

23 O kouzelných peříčkách