BÍLÝ PLAMEN

ANEB

KOTVA VRŽENÁ DO MRAKŮ

JIŘÍ TUČEK

Knihu, kterou právě držíte v ruce,

věnuji památce

PETRA KLAVERA

Španělského jezuity, jenž mírnil

utrpení otroků, vozených během

17. století na plantáže někdejší

Ameriky

Vymýval jim rány, neštítil se

těch nejodpornějších prací,

dokonce žebral, když sháněl

peníze na jídlo pro ně.

Vyzvedávám-li nyní odkaz tohoto

světce,

myslím i na práci

lidí z organizace, která se jmenuje

LÉKAŘI BEZ HRANIC

AUTOR

MOTTO:

Úctou pro vítězství

krásy

tek

ÚVODEM:

Jistě – jsem směšný. Trapný,

směšný. Umírá křesťanský Bůh;

umírá příroda; umírá, tak veden,

můj národ.

A já jeho řečí, z níž se každý

den stává v mozcích a ústech

lidí více a více žumpa, píši básně.

Jistě – jsem směšný. Trapný a

směšný. Vždyť s tím, co jsem vyjmenoval,

v návaznosti umírá i

krásno, smysl pro Smysl činů, statků

a dějů. Mizí kultura – pilíř civilizace.

Umírá to, co se označovalo „Duší“

člověka.

Umírá tudíž i poezie…

Jistě-jsem směsný. Trapný,

směsný. Ale trapný a směšný není

prostor hvězd nade mnou. A prostor,

v němž se zrcadlí On ve mně!

PŘEDZPĚV

DJOKO STOJIČIĆ

NEKONEČNO

Povězte mi ptáci, moji drazí jeřábi;

kam nosíte svá hořící hnízda?

Zdali pak je neuhasí nespoutané

oceány?

Zdalipak doletíte na kraj světa?

Odpovědi se nedočkám,

Už dávno byla zapsána

Mezi řádky tajuplných básní.

Praha, 25.5.1996

ZIMA

PROSINEC

Nenávist je jistý druh fanatismu.

+ + +

Chlubit se, znamená vyslat ohnivý šíp.

+ + +

Vedle sobce bude růst tvé osamění.

+ + +

Okouzlit, skutečně okouzlit většinou dokáže ten,

kdo je sám okouzlen.

+ + +

Je-li někdo podlézavý, není jen

podlézavý. Je zbabělý.

Je-li někdo zbabělý, není jen

zbabělý. Zradí!

+ + +

Chceš-li vzbudit zájem ženy, slib jí, že ji budeš kazit.

+ + +

POZVÁNKA DOVNITŘ

V mém divadle

zvaném

Poesie

vystupuji

sám

Schází

se zde

po pár schodech

dolů

k sobě

Malý sál

(Jen tak zhruba pro padesát lidí)

Prostě

velmi

malý

sál

Žongluji tu

se slovy

I se vším dalším

co mne tvoří

Abych

vás

zaujal

A vyzval

k pouti

ve vás – v sobě

vzhůru

Na struny

Obzorů

Vašich Obzorů

Abych

tudíž

hrál

KDYSI

Vy nevíte

Černovlásko

Nemůžete

tušit

co jste provedla

Jsem nyní

jak kapitán

kterému právě řekli

k ďasu!

že jeho loď

je náhle

bez

kompasu

Ber jak ber

Toto nejsem schopen

vyřešit

Zde pro mne není

žádný

směr

Černovlásko

Vy nevíte

Nemůžete vědět

co jste provedla

když jste zvedla

řasy

SÚTRA

Jsem

zrno

písku

Jsem zrno písku

na cestě

z níž vidíš

moře

Moře

A v něm

nebetyčnou

horu

Jsem jen zrno písku

A tato báseň

je o všem

Neboť je to báseň

o Prostoru

POHLED

Zřejmě

stíny

svých

propastí

se nyní

na mne

Měsíc

dívá

Člověk

vydechne

za život

tolik

tepla!

A je mu

při tom

často

zima…

PRODLEVA

Zkus to

Zkus to

Setrvej

Okamžik

Setrvej

Když dozní zvony

Sám

sebe

poslouchej

CITADELA I CHRÁM

Než zakopou

či spálí

naše

kosti

Měli bychom

se naučit

a pak umět

klást

cihlu

k cihle

- Neboť na každé

z nich

záleží

Než zakopou

či spálí

naše kosti

Měli bychom

objevit

a pak umět

nést

Světlo

Posvátnosti

- Neboť na ní

velice

(právě v této době)

záleží

Než zakopou

či spálí

naše kosti

měli bychom klást

pozorně

cihlu k cihle

při stavbě

své

osobnosti

Tedy citadely

Tedy chrámu

nám

každému

svěřené

Vznešenosti

STAROST

„Jak ti mám ušít

nové zimní šaty?

Jsi jistě už hubený

A dokonce ještě zhubneš

snad…

Vždyť nikdo ti nevaří

jídlo

které jsi měl doma

rád“

Obdobně své starosti vyslovila

žena – manželka

někdy

někdy již

před

rokem

842

Jmenovala se Liou Jü-si

A různými překlady

obsah jejích vět

„protekl“

až do těchto

mých

veršů

Jsi jistě hubený

Nikdo ti nevaří jídlo

- co máš rád

Vrátil se tenkrát

z bojiště

muž

té opuštěné

ženy?

Či zprávu o něm

až

přinesl

jen

jeho

kamarád?

VYŠEHRAD

Je to pověst

Pověst řeky

o jednom místě

kolem ní

Je to píseň

Velká

a krásná píseň

o jedné cestě

Dlouhé

a těžké cestě

Jak dlouhé cesty

bývají

Je to báje

Je to mýtus

Mýtus o tažení

které prý začalo

úderem pěsti

Osudu

na desku

kamenného stolce

jakéhosi

knížete

Jakéhosi dávného vůdce

a jeho dcer

Tří

tajemných

tajemných už

žen

Tak

Tak

pod tíhou

Tmy

Kosmu

Prý

Prý počal národ

Národ!

- Dlouho však

jen

shluk

Shluk jakýchsi lidí

společným zájmem

především o pouhé přežití

Sjednocen

Na počátku to prý byl

jakýsi

dávný

kníže

A trojice jeho dcer

Dnes

už

tajuplných

žen

A houf jakýchsi lidí

Kteří se probili pak

Dějinami

- Nad nimi

Znak lva

později

slavně

vyzdvižen

Národ!

LEDEN

NEZBYTNOST

ROZSUDEK

PROCES V KAFKOVĚ ZÁMKU

ŽALOZPĚV

ÚNOR

SVATYNĚ

VĚK

DEN BOLESTI

VOLÁNÍ

PŘEDJAŘÍ – JARO

BŘEZEN

POVZDECH

KOUZLO

NA ŠPATNÉ STRANĚ

NA VLNÁCH

VJEM

ZEN

TA NEJLEPŠÍ

PAMĚŤ KOVU

RUCE

NÁHLÉ BYTÍ

DUBEN

VERŠE O KVĚTINĚ A PRAZE

SVĚTLO

OTÁZKA

SETKÁNÍ

ZÁKLAD

VERONIKA

KVĚTEN

STAŘEC A BÍLÁ RŮŽE

ODEZNĚLO, ODPLYNULO

MEMENTO

PROTI ČASU

LÉTO

ČERVEN

ÚCTA K ŽIVOTU

JABLKO

ZVUK

ZŘENÍ

MODLITBA

ČERVENEC

ŽENA

SOUHRN

PÍSEŇ STARÉHO ŠERIFA Z OSADY „STŘÍBRNÁ TŮŇ“

VDĚK

SRPEN

OBRAZY

RAMON

MOŽNÁ

KDE DOMOV MŮJ

VERŠE O ÚSMĚVU

MAJESTÁT

SLIBY – CHYBY

PODZIM

ZÁŘÍ

BÁSEŇ BEZ RÝMU

VERŠE O POMÍJIVOSTI

PŘÍBĚH Z OSADY V OHYBU ŘEKY

BÁSEŇ SAMA

VEČER

HORIZONT

SETKÁNÍ

ŠŤÁVA SLUNCE

LISTOPAD

TÉ DÍVCE S TYPICKÝM RUSKÝM JMÉNEM

LIST STROMU

SESKUPENÍ

ŘEKA NÁHLE ZTEMNĚLA

OSLOVENÍ SVĚTLEM

ZIMA

PROSINEC

NEODVOLATELNÝ ROZSUDEK

OPĚTNÉ SETKÁNÍ

LEDEN

PŘEDPOKLAD

STARÝ MUŽ A ŘEKA

VĚDOMÍ SOUNÁLEŽITOSTI

SNAD

MALBA VODOU

ÚNOR

ROJ SVĚTEL

ČAROVÁNÍ

ENERGIE

TĚŽIŠTĚ

POŠLI TO DÁL

PÁR PÍSMEN O TOM ZÁKLADNÍM

PROSÍM – JEŠTĚ JEN OKAMŽIK

DJOKO STOJIČIĆ

DEVÍZA: