Povídky ze života bezpečáků

aneb

Jak nic nevydělat, ale aspoň se zasmát!

Jiří Svoboda, Lukáš Skala

Věnováno všem, kteří neztratili schopnost zasmát se sobě samému a neberou se příliš vážně.

Motto:

„První pravidlo hráče – když něco vypadá moc dobře, patrně to smrdí.“

UPOZORNĚNÍ:

JAKÁKOLIV PODOBNOST SE SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI NEBO SKUTEČNÝMI OSOBAMI JE ZCELA ZÁMĚRNÁ!!!

Předmluva

Hned ze startu dáme otázku. Co si představíte, když se řekne pojem bezpečák? Vezmu křišťálovou kouli, pařát z černé slepice, cukr, sůl a krev z jednorožce. Proč jednorožce? Protože zkusit v dnešní době sehnat krev 15leté panny je prakticky nadlidský úkol a když se začnete vyptávat na ulici, jestli náhodou na nějakou nenarazíte, tak budete přinejmenším za magora nebo Vás rovnou seberou. V jiném případě se dostanete na sociální sítě jako hodně ujeté individuum, což je vlastně v dnešní době dobře, protože si tím založíte vlastní účet, stanete se influencerem nebo youtuberem, a to je v dnešní době skoro základ života.

Ale dál ke křišťálové kouli. Mlha se rozestupuje nad močálem, kapradiny ovívá vánek metanového mraku, který se motá kolem, slunce zakrývá neprodyšný závoj komárů a much a do toho přichází ON. Pracovník soukromé bezpečnostní agentury a…? Je to invalidní důchodce v černé bundě, kšiltovce a s baterkou v jedné ruce a výtahem ze svého chorobopisu v druhé! Trefil jsem se? Ne? Kruci… Dobře, dejte mi ještě druhou šanci. Tady přikročíme rovnou k hlavnímu menu. Ve verzi 2.0 je bezpečákem mladíček s vykulenýma očima a lehce tupým výrazem ve tváři, která je zkřivena horečnatým přemýšlením, jak ze sebe vysoukat kloudnou větu. Oděn prakticky ve stejných šatech jako předcházející případ, ale je vytuněn obranným sprejem (pepřák či kasr… poznámka pro ty, co si nebyli jistí) a teleskopickým obuškem, aby byl cool. Co teď? Zásah, potopená? Zase ne? Trochu mě začínáte štvát, ale dobře, ať je po Vašem. Posledním typem sekuriťáka je týpek v saku, (v kravatě, když máme štěstí) ve společenských kalhotách a s přímluvou matičky štěstěny i v tmavých polobotkách (o košili se nezmiňuji, protože tu beru jako samozřejmost, a ponožky a „trentýrky“ naštěstí nejsou vidět). Pokud jsem se netrefil ani teď, tak už fakt nevím. Buď jste mimo Vy nebo já. To záleží na úhlu pohledu a lécích, které si člověk zapomněl vzít nebo si jich naopak vzal až moc. My se Vám tedy našim vyprávěním ve formě krátkých povídek pokusíme vykreslit, jak takový bezpečák obecný vypadá.

Doufáme, že je už z našeho úvodu jasné, že se má jednat o vtipné a úsměvné historky z natáčení, tedy ze života pracovníků jedné takové bezpečnostní agentury, kteří se rozhodli k tomu velikému kroku obohatit Váš život o své zážitky a příhody. Pokud jste si do této chvíle o bezpečácích nemysleli nic valného, tak po přečtení této knihy zjistíte, že jste se nemýlili!

Tato kniha vznikla výhradně za účelem vyloudit Vám úsměv na tváři a vůbec to nevypovídá o přebujelém egu autorů, kteří si myslí, že jsou mistry světa.

Autoři jsou dlouholetými pracovníky bezpečnostních agentur, kde jako tzv. menežeři vytváří určité „hodnoty“ a díky těmto odpracovaným letům jsou z nich již značně pokřivené osobnosti, které se v této nelehké době (psáno v době Covidu-19 a řešení vládních opatření) snaží rozumně fungovat a nezbláznit se z toho.

Našim čtenářům (těm třem odvážným tleskáme) přejeme snad příjemnou zábavu.

Dovolujeme si Vám tedy naše pisálky představit, abychom Vám jaksi ulehčili vizualizaci nás čtyř ztroskotanců a mohli jste se tak lépe vcítit do zrovna vyprávějící osoby. Jelikož tuto knihu píší čtyři různé osoby (ve skutečnosti ji psali jen dva, a to proto, že Luba má moc práce a Moloch je prostě zoufalec, pozn. jednoho z autorů) a i když mají stejně zhuntovanou psychiku, přeci jen se odlišně vyjadřují a používají rozdílné výrazy a slovní spojení. Prosíme, tedy pochopte, že tato kniha může působit trochu schizofrenicky, jelikož z každého příběhu může být cítit jiná energie a napětí vytvořené samotným pisatelem.

Také bychom chtěli na holý pupek přísahat, že příběhy jsou stoprocentně pravdivé a ačkoli se Vám budou zdát sebeneuvěřitelnější a postavené na hlavu, staly se opravdu tak, jak se je zde pokusíme vylíčit. Použitá jména pracovníků v jednotlivých příbězích jsou většinou pozměněny tak, aby nedošlo k další újmě na jejich důstojnosti, kterou stejně už většina ztratila, a nedostali šanci nás žalovat.

Svobič

Z nás čtyř rozhodně nejstudovanější osoba v oboru. Jedna z mnoha věcí, které bytostně nenávidí, je oslovení „pane inženýre“. Věřte mi, že z toho mu stávají vlasy na hlavě. A teď vážně. Svobič se zřejmě narodil pro tuhle nezáviděníhodnou profesi. Zajímá se o zbraně, sebeobranu a celkově o bezpečnostní problematiku. Vede kurzy sebeobranného systému Salutem a také kurzy se zaměřením na obranou střelbu či sebeobranu se zbraněmi. Prostě vede kurzy, u kterých se snaží o to, aby si nějaký nešťastník neustřelil palici nebo nepolámal pastelky. Svobič je dobrej chlap, ale nechcete ho nasrat. Z nás třech je v tomhle blázinci nejdéle na pozici „Denního menežera“ a mě (Skaliče) s Molochem si tzv. vychoval.

Skalič

Skalič je pro mnohé takový malý oříšek. Je to nejmladší velitel zásahové jednotky požární ochrany v celé ČR, certifikovaný zdravotník, který se rád tituluje jako „lifesaver”, vystudovaný policista (těžkooděnec), který měl makat v pořádkové jednotce (překvapivě jako těžkooděnec), avšak díky jeho tetovaným pazourám jej vyhodili ze zdravotních testů. Ale hlavně je to vtipálek, který nikdy nezkazí žádnou legraci. V kolektivu je přezdívaný Valentino, díky zběsilé jízdě na jeho milovaném supersportu. Co se týče práce s problémovými návštěvníky našeho obchoďáku, je jako odjištěný granát, který se díky jeho studiu a zálibě v bojových sportech pěstmi ohání více než nebezpečně a údery rozhodně nešetří.

Moloch

Moloch je prvotřídní blázen. Zkuste si představit, že kdykoliv jste v jeho přítomnosti, hrozí Vám nebezpečí úrazu nebo riziko absolutního zcvoknutí. Moloch je všestranný ďábel, který se věnuje asi úplně všemu. Studoval zdravotnickou školu, je to vícenásobný mistr republiky v chovu terarijních zvířat, je vystudovaný Bc. v oblasti speciální pedagogiky, podniká na burze s akciemi a trochu maluje. A to je asi jedna milióntina toho, čemu se Moloch věnuje a čemu rozumí. Moloch je něco jako jednorožec, jenže Molocha už lidi viděli. Kdykoliv vstoupí do místnosti, už přemýšlí, komu co provede nebo z koho si udělá legraci. Pracovní název pro Molocha je bezpochyby čtyřlístek. Ať ten kluk udělá cokoli, vždy mu to vyjde a vyvázne (jak s oblibou říkáme) bez ztráty kytičky.

Luba

Pak je tady Luba. Luba má IQ snad něco málo za hranicí nejvyšší možné změřitelné hodnoty, plus mínus dva body. Je to náš (Svobič, Skalič, Moloch) nadřízený, zároveň super kolega a kamarád, který také nezkazí žádnou legraci a o spoustu situací, z nichž vzešly tyto naše povídky, se dokonce postaral on sám. Má vystudovaných tolik vysokých škol, kolik se jen dá, plus mínus dvě další. Je to bývalý stíhací pilot a řídící letového provozu. Dělal také insolvenčního správce a trochu si chatuje s Nejvyšším soudem, kde soudcům pomáhá v právní oblasti, a tak trochu jim opravuje chyby. Je to bývalý Iron Man (něco jako dnešní Sparťan, jen víc cool) a v jeho dnešních mladických letech (jak sám říká: „Mám padesát a nějaký sračky.“) je z nás tří nejspíše v nejlepší fyzické i psychické formě.

Doufáme, že jsme Vás neodradili od čtení této knihy ještě před samotným vypuknutím těch nejbizarnějších příběhů 21. století. Šlo nám pouze o to, abyste si byli jaksi schopni o nás udělat obrázek.

Držíme (si) palce, pohodlně se usaďte, připravte si něco ostřejšího a krabičku antidepresiv na stolek vedle Vašeho trůnu a jdeme na to.

DÁMY A PÁNOVÉ, NÁŠ CIRKUS OSTRAHA ZAČÍNÁ A MY JSME VAŠI PRINCIPÁLOVÉ.

1. Skaličovo trápení s mrtvým psem

„Pane Bože, co zas?“ vyhrkne nešťastně Skalič vytržen z již tak neklidného spaní, protože jak bývá dobrým zvykem, služební telefon má na sebe „Denní menežer“ přesměrovaný do doby, než započne směna dalšímu smolaři. Má prostě pohotovost, dosah, nebo jak chcete. Pokud by se na objektu vyskytl nějaký závažný problém, tento nešťastník se v jakoukoli noční hodinu obleče a jede ho řešit.

Je něco málo po první hodině ranní a Skalič s polozalepenýma očima kouká na nelidsky vřeštící telefon a na svoji rozzuřenou přítelkyni, která má už těchhle nočních telefonátů tak akorát dost. Chvíli tedy přemýšlí, co je pro něj větší problém, jestli k smrti vytočený výraz jeho přítelkyně, nebo pracovní problém jménem Víťa svítící na displeji jeho vřeštícího telefonu. Nakonec se však rozhodne pro méně bolestivou smrt a raději zvedne příchozí hovor. Chyba. Na druhé straně aparátu ho však zarazí třesoucí se plačící hlas pracovníka ostrahy, kterého křtíme jménem Víťa.

Je to ráčkující, bezmála dvoumetrový a dvoumetrákový mladík s bujnými kudrnatými tmavými kadeřemi zdobícími jeho nadměrně obrovitánskou hlavu.

„Kugva, pane Skalič...“ zajíká se Víťa a pokouší se zklidnit svůj hlas.

„Pgišel jsem domů kugva a tady je mgtvej pes.“

Skalič nechápavě zírá na svůj telefon a snaží se zjistit, jestli se mu to zdá, nebo jestli je to opravdu krutá skutečnost. Pomalu se začíná proklínat, že nezvolil variantu smrti způsobenou svojí vytočenou přítelkyní.

„Pane Víťo, co se děje? Stalo se vám něco? Někdo vás napadl? Jaký pes, proboha? Kde jste?“ pokouší se od svého podřízeného zjistit trochu více informací než ten nesmysl, který ze sebe byl Víťa schopný v záchvatu paniky dostat.

„No pgišel jsem domů z pgáce a vypadá to, že mi umgel pes,“ naříká Víťa a doufá, že dostane návod na řešení nově vzniklé situace.

Skalič pomalu zjišťuje, že se nejedná o žert, a pokouší se najít slova, kterými by Víťu uklidnil. Ale co se na tohle říká? Upřímnou soustrast? Vůbec nerozumí tomu, proč mu jeho podřízený volá v jednu ráno a sděluje mu skutečnost, že mu umřel pes.

„Tak to mě mrzí, Víťo, ale nevím, jak vám můžu pomoci. Nejlepší bude psa řádně pohřbít a udělat mu pěkný náhrobek s jeho fotkou na zahradě a naposledy se s ním rozloučit,“ což bylo jediné, co rozespalého Skaliče zrovna napadlo.

Víťa se trochu uklidnil a pokusil se vysvětlit důvod telefonátu.

„Já vím, pane Skalič, to mám kgucinál v plánu, ale jde mi o to, že gáno v devět mám nastoupit na směnu a bojím se dopgdele, že to asi nedám. Jsem z toho úplně v pgdeli. Potgebuju čas na vygešení pgoblému.“

Skalič se mezitím dostatečně probral na to, aby mu to začalo trochu myslet, a začal tedy jednat.

„Dobře Víťo, beru na vědomí a samozřejmě chápu, že teď v noci nepoběžíte zakopávat psa, protože by to nejspíš vypadalo přinejmenším podezřele. Prosím, v klidu se na to vyspěte, dejte si panáka, a JAK SE RÁNO PROBUDÍTE, ZAVOLEJTE MOLOCHOVI, KTERÝ MÁ SMĚNU, a sdělte mu, v kolik hodin nastoupíte. Já mu mezitím řeknu, o co jde, a bude tedy počítat s vaším pozdějším příchodem,“ pokusil se navrhnout nešťastnému Víťovi řešení.

Ten se dal opět do hřmotného pláče, ale potvrdil mu pokyn svým oblíbeným „dobgá“. Skalič absolutně nechápal, proč člověk, který má problémy s vyslovováním písmene R, používá jako nejoblíbenější odpověď na vše právě slovo dobrá. Nechtěl probudit svého kolegu Molocha, (aspoň tomu chtěl dopřát klidný spánek) tak mu alespoň poslal SMS.

„Molochu, Víťovi umřel pes. Ráno má směnu a potřebuje psa pohřbít, takže dorazí trochu poz...“

Zprávu nestihl ani odeslat, protože se mu na displeji objevil nápis MOLOCH a telefon se znovu rozeřval.

V tu chvíli to už Skaličova přítelkyně nevydržela a řevem a kopanci ho vyhnala řešit mrtvé psy mimo ložnici. Tak tedy odpochodoval do obývacího pokoje, kde přijal Molochův hovor.

„Co se kurva děje, Skalič? Teď mi volal Víťa a brečel mi do telefonu. Nejspíš mu umřel pes, nebo co? Co se po mně do prdele chce? Mám se chopit lopaty a jet mu ho pomoct zahrabat? Nebo ho chce někam odvézt? Sakra nemám ani plachtu do kufru, kam ho mám naložit?“ jančí Moloch, který se zřejmě ještě nestihl probrat z klidného spánku.

„Moloch, uklidni se, právě ti píšu zprávu. Měl ti volat až ráno a říct ti, kdy se dostaví na směnu, to je celé. Nikam nejezdi, nesháněj lopaty ani plachty do auta. Vše je vyřešené.“

Moloch dvakrát naprázdno polknul a Skalič slyšel obrovskou ránu, jak Molochovi spadl asi ten největší balvan ze srdce. Při pouhém pomyšlení na to, jak bude v jednu ráno převážet a zakopávat mrtvého psa, mu nebylo nejlépe.

Chcete znát moudro vycházející z tohoto příběhu? Dobgá tedy:

„Když někomu voláte a vzbudíte ho, sdělte mu nejdříve vtip, než na něj vychrlíte spoustu informací. Nevnímá Vás.“

***

2. Skalič – domovní rozhlas je zlo

Jak to již bývá zvykem, v každém obchodním centru by se kromě bezpečnostních technologií měl nacházet i domovní rozhlas. Je to vlastně stroj určený k likvidaci zbytku ega pracovníků, kteří jej ovládají. Nemusím se tedy ani zmiňovat o stresu, který ve Vás vytvoří představa, že Vás v jednu chvíli na jednom místě slyší několik tisíc lidí (záleží na velikosti obchodního centra). Jde vlastně o takový malý živý koncert. Připadáte si jako na obrovském pódiu před obrovským publikem. O přeřecích a absolutních výpadech racionálního myšlení se taky zmiňovat nebudu, protože to ke stresové situaci prostě patří. Do obchodních center zavítá spousta pochybných existencí a jak tomu už tak prostě bývá, tito lidé se mají tendence ztrácet i na takovém prostoru, jakým je uzavřená budova. S tím pak přichází problém, kdy zpravidla jeden (ten, co propadl největší panice ze ztráty svého bližního) vyhledá nejbližšího okolo procházejícího, nic netušícího, pracovníka ostrahy.

Ten se celé situace zhostí se ctí a ihned kontaktuje operačního, se žádostí o vyhlášení jména ztraceného individua. Pořád Vám to nepřijde divné, že? No nejspíše až do té doby, dokud se nedozvíte jméno ztraceného tvora. Za dobu mé působnosti zde se mi dostalo té možnosti si pár takových oříšků vyhlásit. Napadlo mě, že si ty nejlepší úlovky budu zapisovat a snad je budu moci někdy i použít. A vida…

Dovolím si tedy uveřejnit nejlepší zářezy ze seznamu vyhlašovaných osob v objektu:

Rudy Brenda

Máron Fatrdla

Maurícius Banga

Halucha Sinopčinzu

Vilém Nevrlý

Dung Hung a jeho dcera Thu

Diego Suchoš

Sally Fajsal

Alena Jargrbengr

Nicol Patarello

Michajliov Šavčjuk

Matthew Hockaday

Honza Herentýn

Eugénius Slyž

Martin Orálek

Michal Ošlejšek

Petr Měsíc

Kevin Šprajckarala

Liza Antoannetti

Ne, nedělám si z Vás legraci a ano, nacházíme se pouze v jednom z českých obchodních center. A teď ruku na srdce. Kdo z Vás by s klidným srdcem dokázal promluvit do domovního rozhlasu se žádostí o dostavení se jednoho z výše jmenovaných dárečků na stánek informací? Ani jednou jste se nezasmáli? V pořádku. To jste asi vedle sebe neměli bandu kolegů, kteří se po čas vyhlašování v křečích váleli po podlaze, až jim tekly slzy. Vy však musíte udržet klidný hlas a s grácií celé oznámení zopakovat. To už není takové medulízání viďte? Nemůžeme se tedy divit, že někteří slabší jedinci si celé hlášení ve znění „Prosím pozor, mimořádné hlášení. Žádáme Rudýho Brendu, aby se dostavil na stánek informací“ musí napsat na kousek papíru o nic většího než zbytek odvahy, co v nich zbyl, a prostě jej přečíst jako pohádku.

„No to je dobře, protože jsem si to zkusil říct nanečisto asi 8x a pokaždé jsem se přeřekl,“ lakonicky reagoval operační.

Moudro?

***

3. Vánoce pro Lubu od Molocha a Skaliče

Moudro by mohlo být:

4. Svobič a přivítání nové kolegyně

5. Svobičova akce s dětskou postýlkou a Antoánova pomsta

6. Skaličova akce Anička

7. Skalič ředitelem ZOO

8. Svobič a zaměstnanec OZP

9. Skaličovy 20. narozeniny

10. Skaličovy 25. narozeniny

11. Nesmyslné pokyny, výmysly a jiné vejšplechty

12. Luba, Svobič a hazardu chtivý pracovník

13. Skalič na škvarek

14. Svobič a nákupy s Lubou

15. Luba a pianista

16. Luba soudcem

17. Luba má plán B

18. Luba barista

19. Šachový zápas a návštěva restaurace

20. Menežeři a čepice OZP

Závěrečná

Copyright