Lovec a Lvice

poetické rozhovory

Jitka Janstová

Jiří Jansta

Pěkný den.

Verše, publikované v této sbírce básní, mnohdy reagující jeden na druhý, jsou výsledkem skutečného a úžasného příběhu Lvice Jitky (narozena 8. 8.) a lovce-Střelce Jirky (nar. 2. 12.), amatérských básníků, kteří se náhodou poznali na literárním serveru Liter.cz, zalíbili se sobě svou tvorbou, pohledem na život, stali se přáteli, a po čase se setkali, aby jejich vztah po inkubační době propukl ve skutečnou, mnoha literáty opěvovanou lásku, kterou už nemohlo naprosto nic zastavit. Oba naši hrdinové za sebou dva roky pilně cestovali přes půl republiky (Brno - Suchdol nad Lužnicí), postupně zrušili své neuspokojivé a neživé partnerské vztahy, aby závěrečným přesunem lovce ze západu na východ konečně překonali česko-moravskou vzdálenost, jež je dělila. Jako ve správném příběhu o lásce pokračovala jejich cesta do svatební síně, a pokud nezemřeli, žijí spolu šťastně dodnes.

Příběh našich básníků je situován do šesti částí nazvaných „Knihy“.

Kniha I – Převtělení: Z očí do očí, životní postoje, zklamání, touhy a přání, přátelství a proměna Lvice v ženu.

Kniha II – První setkání, ochutnávání

Kniha III – Shledávání a loučení

Kniha IV – Ještě sto dlouhých dnů…

Kniha V – Navždy spolu

Kniha VI – Jak šel čas, slovem i obrazem

Přeji Vám příjemné čtení!

Brno, říjen 2023

~ literární přítel ~

P.S. Převažující barvou na serveru Liter.cz je modrá. Pokud se v některé básni mluví o „modru“ nebo „modrých stránkách“, jedná se o Liter.cz.

...mučena samoty suchopárem,

drásána stesku orlím spárem,

drcena života průrvami,

zoufalým bezvětřím,

vzteklými vlnami,

až na dno radosti klesáš.

Nikde však nejsi sama.

I tělo mé dospělo shůry až sem,

a tady konečně pod nohama

společně našli jsme pevnou zem...

Kniha I - Převtělení

Lovec a Lvice

Dva páry očí

nad savanou

střetly se ve chvíli,

pro oba nečekanou.

Na zlomek vteřiny,

lvice a lovec osamělý,

zoufalou beznaděj

a touhu po životě

v očích uviděli.

V půlkruhu lvice

našlapuje tiše,

škvírami víček

blýská zeleň očí

ve střehu,

pohledem měří vetřelce,

jež do zvířecí říše

přišel si pro smrt,

nebo pro něhu?

On, mlčenlivý,

na místě stojí bez pohnutí,

a šelma cítí z jeho postoje,

že ponechává na ní rozhodnutí,

zda důvěrou ho poctí

či snad tisíce má chutí

vetřelce ztrestat,

dát se do boje.

Jako by tušil,

lovec zvedl dlaně,

laskavé, mužné a chlácholící,

očima pravil - pohleď,

nemám zbraně,

jen tíhu v kolenou

a lásku v srdci spící.

„Buď paní mou,

buď lvicí,

v náruči navždycky schoulenou.“

Jitka

Sblížení

Na savaně nocí lvice řvou,

touhou po životě, samotou,

a jedna z nich

hovor s lovcem zapřádá.

Vrní a plachost svoji odkládá,

zbytečných zábran přehrada

hroutí se pro sny zítřejší.

Pryč jsou teď pochybnosti včerejší

o beznaději v džungli života.

Horká krev jí v žilách kolotá,

však její touha už hrdla nerdousí.

O kontakt srdcem s úsvitem se pokusí,

a její snaha planou nezůstává,

když v propletenci tlap a čenichů

je tak blízko, blízko ke hříchu.

Jirka

Pouť Lvice

Slovem

škrábnu tě po duši

a drápy

zatnu do tvých zad.

Život můj

jenom mně přísluší,

z východu

přestal už vítr vát.

Do očí

lhát se nesluší,

neuslyšíš

mě žalem řvát.

Teď cesty mé

vedou na západ.

Ne přežívat!

Žít!

Milovat!

Jitka

Žena

Jsem nedočkavá i trpělivá.

V koutku schoulená i divá.

Vyčkávám.

Zádumčivá.

Celá staletí zkamenělá.

Drolím se na prach.

Větrem rozprášená

do polí a strání.

V hlínu proměněná.

Uhnětená.

V Pálavských kopcích nalezená.

Mám svoji hrdost,

znám svoji cenu,

abys ji miloval,

Bůh stvořil ženu...

Jitka

Převtělení

Jsem jako had,

co šat

svůj těsný svléká,

ještě můj pohár nepřetéká,

ještě chci dolít,

pít až do dna

koktejl rozkoše a snění,

vhodná je právě chvíle

ochutnávat bez uzardění.

Jsem svlečená,

tak jako had,

tělo se blýská,

vidíš,

jak se ovíjím

a syčím,

oči dvě škvíry,

pohledem tě ničím…

Pojď,

nastal čas,

chci tě ochutnat.

Jitka

Okouzlení

Já věřila,

že miluji,

po jeho boku

věrná zůstávala,

já věřila,

že v krůpěji

očí mých

slza štěstí občas stála.

Já bláhová...

Tak lehce

jsem se klamat nechávala,

neznalá světa,

neznajíc Tě dřív,

v poklidném řádu

mohla jsem si plout,

a k stáru říct,

tak to byl život,

jak měl být,

a v klidu navždy

v zemi spočinout.

Není mi přáno

bez emocí žít,

nechat dny plynout,

nikam nepospíchat.

Osud již dávno

dostal mne,

kde chtěl mne mít,

v ten den,

kdy počal

divné karty míchat.

Tak to jsi Ty?

Já stojím v okouzlení,

neschopna slova,

neschopna se hnout.

Co dříve láskou zdálo se,

upadlo v zapomnění.

Jen Ty smíš

do mé duše nahlédnout.

Jitka

Ať žije král!

Na korunovační klenoty

snáší se zlehka zrnka prachu.

Není král mrtev,

jen z trůnu tiše sesazený,

přestal být králem

v očích ženy.

S hlavou vztyčenou,

beze strachu,

odejít středem nastal čas.

A tam, kde kdysi panoval,

zas žezla se chopí někdo jiný.

Nesčítejme teď naše viny...

Král odešel,

ať žije král!

Jitka

Splněný sen

Zadními vrátky,

zpět do pohádky,

nesměle vesluji

východním směrem

za zlatou lodí...

Po smršti pochyb

zahlédnu pohyb

vlající vlajky

v šedivém plachtoví,

kol kolem v reji

větrných proudů

rackové chechtaví.

Na modrém poli

krystalky soli,

zlatavé srdce

na dlaních laskavých,

sůl, ta je nad zlato,

srdce zas nad sůl,

tu plačtivou emisi

substancí třaskavých.

Kousek od mola

na vodě kola,

hlava se točí

po sklence citů

nádherné duše,

má bárka vratká,

přátelstvím stavěná,

břehu se koří,

pak kotva litěná

s konopným provazem

do vln se noří,

konečně věřím - zázrak se stal!

Tobě se vzdávám,

mé srdce hoří,

vše co mě tíží,

odhazuji v dál...

Jirka

V labyrintu

Tam v labyrintu srdce svého

hledám známého neznámého,

znám jej snad stovky dlouhých let,

znám jeho podobu nazpaměť,

od dívčích copánků,

od první prodloužené,

vcházel mi do spánku,

do duše rozjitřené.

Sedával na kraji pelesti,

vyprávěl příběhy o štěstí,

a v srdci dívčím s nadějí

zanechal otisk svých šlépějí.

Šel dál,

ten dívčí ideál,

do jiných, růžových pokojíků,

kde ručka píše do deníku

o snu, do něhož vstoupil král.

Labyrint života svedl nás k sobě,

zase jsem dívenkou, po dlouhé době,

nepíšu deníky, skládám Ti básně,

o mě a o Tobě, jak je nám krásně,

na cestě k vrcholkům v naději

otisknem dva páry šlépějí...

Jitka

Chléb a sůl

Podám Ti džbán

čistého vína,

trpíš-li žízní,

zemdlelý.

Rozdělám oheň,

je-li Ti zima,

přisedni k plamenům,

příteli.

Budu Ti naslouchat

ve chvílích smutku,

odejdu v tichosti,

chceš-li být sám.

Budu se s Tebou smát,

radovat bez zármutku,

zpívat a tancovat

do časných rán.

Chléb a sůl

z dlaní Ti podávám.

Jitka

Cestou jít

Netoužím vrcholů

se nad oblaky dotýkat,

netoužím dosáhnout

až nejvyššího bodu,

tam z výšin oblačných

mne čeká už jen volný pád

do hlubin neznámých

a k pekelnému vchodu.

Chci cestou průzračnou

za zpěvu ranních ptáků jít,

a vnímat bez řečí tu poezii rána,

duši svou zjitřenou

s Tvou duší něžnou propojit,

okamžik vychutnat,

kdy vím,

že nejsem sama.

Jen pro ten okamžik

mi stojí za to žít...

Jitka

Východní filozofie

Na východě Jiskra

s duší člověka,

láskyplná, milá,

touha odvěká.

Na východě Idol,

přítel nejvzácnější,

hlavu zvednout nutí,

boly ukonejší.

Na východě Touha,

zamlada i k stáru,

dlaně plné lásky,

důvod k žití v páru.

Na východě Krása

srdce na dlani,

hřeje mě a svádí

touhou poznání.

Na východě Anděl,

poetická duše,

z jiného je světa,

zřejmě od Venuše.

Jirka

Naděje příštích jar

Duši ve spícím těle zajatou,

jak dívku z šípků

spánek obestřel,

a šťastný sen navždy odešel.

Čas utopil, jen tak, rozmrzele,

v bažinách stovky hodin, týdnů, let,

a srdce v unaveném těle

dvanáctou začalo odbíjet.

Pak kdosi ruku k srdci vztáhl,

obemkl něžně ten němý sval,

co bez tepla lidského

dlouho už chřadl,

a zázrakem lásky jej roztepal.

Z daleké krajiny zapomnění

vrátil ti štěstí i krásu snění,

a z dlaní lásky siločar

daroval naději příštích jar...

Jitka

Život je zebra

Život je cesta do údolí

k pramenům horské bystřiny,

k omytí ran, co v duši bolí.

Život je cesta do údolí

k poznání viny a neviny.

Život je tisíce zastavení,

ohnutý hřbet, a na něm kříž,

na pouti k vlastnímu pochopení.

Život je tisíce zastavení,

život je sen, co bdělý sníš.

Život je zebra černobílá,

podaná dlaň, v té dlani síla,

život jsou doteky v pravou chvíli,

které tvé bolesti vyléčily,

stojíš-li právě teď v černém pruhu.

Život je vášnivý someliér,

a vína tolik, tolik druhů...

Jitka

Poděkování

Jak ovečky hravé,

jedna za druhou,

zlatorouné verše Tvé

Literem si jdou.

Krásná jsou Tvá zamyšlení

nad životní poutí,

pomáhají zvednout hlavu,

když jistoty se hroutí,

o lásce a milování

vyprávíš nám něžně,

o rytíři, pacholkovi

i o krásné kněžně,

občas jsou též o bolesti

a kmotřičce smrti,

to k životu patří,

však často nás to drtí.

Díky Tobě, básnířko,

lépe se nám dýchá,

nezničí nás lidská zloba

ni člověčí pýcha.

Verše Tvé nás v létě chladí,

v zimě ledy lámou,

stáváš se tu, bez debat,

poetkou všem známou.

Zůstaň tady s námi

a piš prosím dál,

pro záchranu člověčenství

srdcem stavíš val!

Jirka

Kniha II - První setkání, ochutnávání

Rajské údolí

Jsou místa,

co v srdci navždy mi zůstanou.

Mé rodné Polabí,

roviny Třeboňska,

krajiny úrodné,

vzpomínky lahodné,

navrch se smetanou.

Jsou lidé,

jež v srdci navždy si uchovám.

Rodiče, sestra

a taky babička,

má dcerka Terka,

přítulná Věrka,

býval jsem spíše sám.

A pak jsou děje, co z hlavy nezmizí.

Srpnové tanky,

stopy na Měsíci,

hřejivé radosti,

příběhy do zlosti,

vždyť víte, co život nabízí.

Tak jen ber!

Nebrat se nedá.

Černá, bílá a šedá,

místa, lidé, čas...

Tak v čase zrajícího jara

naše cesty konečně se střetly.

Žlutá a modrá, červené máky,

úrodné vinice,

klikatá silnice,

život zas svítí zelenými světly.

Pak cesta dolů ve snové údolí,

malebné domky a dobří lidé,

ve sklípku stinném sklenička vína,

kostelík na stráni,

laskavé pozvání,

kouzelná noc se soumrakem přijde.

Něha a něha, desítky polibků,

doteky teplých dlaní,

nejdřív se povídá, potom nás uchvátí

společná hra na dávání a braní,

nad ránem pak radost ze svítání.

Tak tohle je příběh o rajském údolí,

příběh, co nikdy netroufal jsem snít.

To místo hravě do klepet mě vzalo,

vlilo mi do žil chuť zase žít.

Chuť na život s Tebou, má lásko!

Jirka

Poprvé

Až slova má

a dlaně Tvé

potkají se poprvé,

upadne navždy

v zapomnění

mé každonoční

v pláči chvění,

v bezmoci,

v půlnoci,

přece jen,

že objímám

svůj krásný sen.

S poslední obavou

na víčkách,

toulej se

v mých rajských

uličkách...

Dlaň má

do Tvé vrůstá,

tak zamkni mi ústa

polibkem...

Až chvíle samoty a temna

zaplaší ústa Tvá neposedná,

až s mými rty se setkají,

já v náruči Tvé roztaji.

Jitka

Klíčová

Mám sbírku zahozených klíčů

a tajnou studnu na iluze,

topím, jak koťata v ranní mlze,

přání svá nocí spřádaná,

a slzy polknuté v těžkých chvílích

na solné doly se proměnily.

Možná

Na viničné stráni

Touha na vinici

V podzimních šeravách

Poselství andělů

Symbióza

Ráno neuvěřím...

Vyznání

V krajině líbezných svítání

Modrá námořnická

Modravá

Ve jménu lásky

Vrátím se

Flanelová

Moravská kočenka vs. český kocour

Rozkvetla jsi mi

Anděl

Proměny

Navzájem

Poutník a pramen živé vody

Poutníkovi

Tvá vůně tu dále zůstává

Pět něžných, rudých květů

Na lovu

Láska nežádá odpuštění

Dívka s gladiolou

Jiný podzim

Cos mi odpřísáh

Nad ránem, pod klenbou rosy

Pondělní chvála lásky

Pozdě je, lásko, na návrat...

Bytostně toužím

Kniha III – Shledávání a loučení

Májové polibky

Jsem to já...

Vstupní poplatky

Neklidná

Něžnosti, vzpomínky a tvrdá realita

Útěk z reality do snu

Jen k Tobě patřím...

Slova svá prostírám po stráních...

Tam v chrámu Máje

Červenání

Píseň lásky

Matematická

Relativita časoprostoru podvečerní touhy

V říši lučních trav

V kapkách deště

Poděkování čajové růži

Večerní nostalgie

Studnice stinného klínoví

Nesmělí

Tisíc a jedna noc

Na psaní básní není čas...

Hluboká noc

Schůzky s láskou

Noc už se schoulila šerem k ránu

Tam na konci světa

Náměsíčná

Pár mincí

Spáč

Cestou k Tobě

Hudba je mocná čarodějka

Ve Tvém srdci pramením

Touláme se pospolu

Dláždění dlaní

Tvoje vina

Jablečná

Světlo a stín

Čas hodování