Deník milenky

Martina Symerová

Zatím ho pozoruji zdálky

Úterý, 8. srpna

Konečně zase léto. Jsem s našimi na chatě a vyrážím k řece. Nejdu se koupat, ani opalovat, jdu tam jen proto, že tam možná potkám jeho. Nezná mě, ale já ho ano. Zdává se mi o něm. Už několik let. Ale až teď vím, že je na čase udělat něco, aby si mě všiml.

Zatím ho pozoruji jen zdálky. Jsem na břehu, on stojí uprostřed řeky, kde není více vody než ke kolenům.

V ruce má dlouhý prut, na sobě jen plavky a na do sněda opálené hladké hrudi se mu blýská zlatý řetízek s přívěskem. Na tu dálku nerozeznám, co na něm je. Má menší, ale dokonalou postavu. Široký hrudník a svalnaté ruce a nohy. Je nejvíce opáleným chlapem v okolí a vsadím se, že ztělesněním archetypální představy muže každé přírodní blondýnky. Dobře, možná ne každé, ale té mojí odpovídá dokonale. Přivádí mě k šílenství jen ho pozorovat.

Moc toho o něm nevím. Je rybář, má chatu kousek od naší, je ženatý a má dvě děti. Jmenuje se Tom. Vídám jej každý rok v létě. Mimo léto na chatu s našimi téměř nejezdíme, není čas. A samotnou mě tam jezdit nebaví. Během roku, když jsem v Praze, na něj nemyslím, ale jakmile ho znovu uvidím, zatoužím po něm.

Představuji si, jaké to bude. Zajímá mě, co si o mně myslí, a jestli by mě také chtěl. A hlavně přemýšlím nad tím, jak mu dát najevo, že se mi tak hrozně líbí a že mě přitahuje.

Řekla jsem mámě, že se mi trochu líbí (jo, zní to sice divně, ale i v jednadvaceti se jí svěřuju se se svým osobním životem, informace pochopitelně filtruji), ale ve skutečnosti jsem mu propadla. Líbil se mi, už když jsem chodila na základku, a nepřestalo to. Možná, že kdybych si to s ním rozdala, byl by pokoj. To se asi nikdy nedozvím.

„Asi to nebude žádný intelektuál, myslím, že ho zajímají jen ryby,“ zhodnotila máma můj idol.

„To mi nevadí,“ namítla jsem po pravdě.

To mi fakt nevadí. Nejde mi o žádný trvalý vztah s budoucností. Zajímá mě, jaký je v posteli, jaké to s ním je, a to je všechno. Ale to si raději nechávám pro sebe.

Když mu neřeknu do konce týdne, co k němu cítím, protože pak odjíždíme do Prahy a na chatu už letos nepojedeme, neřeknu mu to pravděpodobně celý příští rok. Pokaždé, když se míjíme a zdravíme, cítím tlukot svého srdce a až příliš dobře rozumím tomu, co to znamená.

Jak tohle bude pokračovat?

Středa, 9. srpna

Musel si všimnout, že se mi líbí. Neustále se na něj dívám, otáčím se za ním jako ručička kompasu k severu a chodím kolem něj v plavkách. Začínám si být jistá tím, že to ví.

V noci pozoruji hvězdy a říkám si, že jestli uvidím nějakou padat, musím se s ním seznámit, dát mu svůj telefon a říct mu, že jestli chce, může mi zavolat. Zároveň se ale hrozně bojím, že mě pošle do háje. A pak ji zahlédnu. Možná je to jen družice, ale na tom nezáleží, protože já se v té chvíli rozhodnu, že ho musím za každou cenu mít.

Čtvrtek, 10. srpna

Čekám na něj u řeky. Bude to vypadat jako náhoda. Vím, že tudy každý den chodí na ryby. Sedím v plavkách na dece u cesty a vyhlížím ho.

„Dobrý den. Kde jste nechal kolo?“ vybalím na něj.

Přemýšlení nad tím, jak, kdy a kde s ním začít komunikovat, protože až dosud jsme se jen zdravili, mi pár hodin zabralo a nakonec ze mě vypadla tahle ne moc originální otázka. Ale byla jsem šťastná, že jsem s ním mohla konečně mluvit, i když jen o kole.

„Ahoj… Teď na něm asi jezdí Lukáš. Je jeho.“ Jeho syn.

Řekl mi ahoj. Mí známí tvrdí, že vypadám na patnáct. Asi i on si myslí, že je mi patnáct. Jak tohle bude pokračovat?

Na řetízku nosí pověšený prstýnek. Snubní? A znamená to pro mě něco?

Teď, nebo nikdy

Pátek, 11. srpna

Jdu na jez. Sama. Vím, že tam bude. Pochopila jsem, že jestli ho chci sbalit, musím tam chodit také sama, a ne pokaždé s mámou jako malá holčička, přestože na ni vypadám. Na jezu k němu stojím zády, jen v plavkách, protože dobře vím, že by se mu ten pohled mohl líbit, a několikrát se na něj otočím. Když chytal ryby na druhém břehu, nevyžadoval ten pohled tolik odvahy, jako když je tři metry ode mne. A on leží tři metry ode mě, na dece, jen v plavkách. V jeden moment se naše pohledy setkají. Chci tě… říkám mu, ale jen v duchu, pro sebe, a přitom ho rentgenuju svým pohledem. Musí mu to být jasné. Topím se v něm. Jenže on pak odchází, a já si vyčítám, že jsem mu něco neřekla. Cokoliv. Nebo že jsem se na něj neotočila častěji. Naštěstí (osud nebo náhoda?) se vracejí děti, mezi nimi i jeho dcera Eva, asi sedmiletá holčička, a on se vrací také. Naše oči se znovu setkají. Teď, nebo nikdy.

„To jste moc daleko nedošel,“ plácám nesmysly. Jako patnáctiletá. Ale chytil se. Ulovila jsem ho pohledem, rybáře. Začínáme si povídat. O všem možném. Překvapivě zjišťuji, že ho nezajímají jen ryby.

„S vámi se moc hezky povídá,“ přiznává po chvíli, ale vlastně skoro pořád mluví jen on. A já mám co dělat, abych se nedotkla jeho svalnaté paže opřené o kovové zábradlí, zapuštěné do betonové konstrukce jezu. Dělí nás jen pár centimetrů.

„Dva roky žijeme s manželkou odděleně,“ svěřuje se mi.

Na chatě má s sebou kocoura. Já kočky miluji. V Praze na mě jedna čeká.

To snad není možné. To celé se mi určitě zdá.

„Přijdeš za mnou večer na ryby? Za potok.…“ Z ničeho nic přešel z vykání do tykání. A já také.

„Opravdu chceš, abych přišla?“

„Chci.“

„Tak dobře.“

Jenže večer prší. A já nechci, aby naše první rande probíhalo v dešti. Rozhodnu se nepřijít a vymluvit se na nečekanou návštěvu.

Nebezpečně blízko

Sobota, 12. srpna

Druhý den mě zve znovu. Stojí vedle mě na jezu, nebezpečně blízko, nebezpečné známosti. Znovu se toužím dotknout jeho opálené ruky, sáhnout mu aspoň na rameno. Nesmím mu to dovolit hned napoprvé, opakuji si jako mantru, ale přitom ho hrozně moc chci. Co řeknu doma? Že jdu běhat?

„Jdu běhat,“ oznamuji našim, zatímco večeří a já si obouvám adidasky. Později na jeho lodi pak sedíme těsně vedle sebe a pijeme šampus. Začínáme zase vykáním, jako bychom si nikdy předtím netykali, ale najednou si zase tykáme a já chci, aby mě konečně políbil. Tak to, sakra, udělej, říkám si pro sebe. A on to udělá. Je blízko, a tenhle večer je můj.

Je to divoké a vášnivé, a kde jinde, když s rybářem, než na lodi. Lehnu si na něj a dělám si s ním, co chci. A on se mnou také. Má v sobě nespoutanost splašeného koně. Už jako holce ze základky se mi líbil. To je něco, co se nestává denně. Ještě nikdy jsem nic podobného nezažila. Dozvídám se, že je mu pětačtyřicet.

„Připadám si jako pedofil,“ přiznává, když mu později prozradím svůj věk. Rozesměje mě to.

„Máš přítelkyni?“ vyzvídám.

„Ne.“

Se ženou spal za dva roky asi sedmkrát. Aspoň to tvrdí. Můžu mu věřit? Vím, že to, co dělám, není správné, protože je ženatý. Jenže s tím nemůžu vůbec nic dělat. Ani doma o tom nemluvím. Nedá se to vysvětlit.

„To se nedá rozumově vysvětlit“, podotkne, když mluví o tom, co ke mně cítí.

Pozdě na zpátečku

Neděle, 13. srpna

Druhý den jedu s rodiči nakupovat do Bechyně a už nemusím přemýšlet jako vždycky, když jsem na chatě, jestli přijde na jez a budu mít to štěstí a uvidím ho. Vím, že ano.

Na jezu se ke mně přitočí.

„Evička doma říkala ženě, že se táta na jezu objímal s nějakou blondýnou.

Tak jsem řekl, že jsem se s tebou jen bavil, že tě znám už odmala.“

„A není to snad pravda?“

„Je,“ potvrdil.

Už toho od něj vím o rybách tolik, že bych je mohla sama chytat. Vytáhnout sumce je pro něj silnější zážitek než sex.

„Ale ne sex s tebou,“ dodá.

Sedím na dece kus od jezu, na jez se jít bojím, protože zahlédnu Toma, jak se baví s nějakými lidmi, a já nechci, aby měl doma problémy. Držím se tedy opodál a pozoruji ho. Máma jde do vody, a já si lehám na břicho. Tom za mnou ale za chvíli přijde a sedne si ke mně. Nečekala jsem, že by to udělal.

„Co včera doma?“ vyzvídá.

„Dobrý. Řekla jsem, že jsem tě potkala a že jsem byla s tebou a ještě s tvým sousedem na rybách.“

Domlouváme si rande na šestou v lese za hájovnou.

„Všichni mě hrozně sledujou. Dokonce se přišel vykoupat starej Karásek, kterej se nikdy koupat nechodí, a schválně šel kolem tebe, aby si tě prohlédl. A pak mi říkal: ‚Ta je moc mladá, jestli se nechceš dostat do průseru, dej zpátečku.‘ Jenže to já už teď nedokážu.“

Na schůzku za hájovnu jdu s koleny odřenými ze včerejšího večera, s dekou a v plavkách. Tom už tam je. Než najdeme vhodné místo, asi desetkrát přecházíme potok sem a tam.

Nazpátek jdu první, on asi pět minut po mně, a já vím, že pokud se někdo dívá z okna, sečte si to jedna dvě. Domlouváme se na večer.

„Dáš mi telefon?“

„Jo.“ A chci ten jeho. Začátek konce.

„Já ale nechci vztah, kdy bysme se jednou za měsíc sešli a zašukali si,“ přizná.

„To já taky ne,“ říkám po pravdě.

Rozum a cit

Pondělí, 14. srpna

Znovu šampus, znovu milování. Konečně někdo, kdo mi to umí pořádně udělat. Věděla jsem, že to bude právě on. Vypadal na to. Černé vlasy, snědá pleť, něco mezi Italem, Španělem a indiánem. Čekala jsem divocha, a na té lodi jsem ho v něm objevila. Předtím jsme si dlouze povídali, a já zjistila, že si až příliš láme hlavu nad tím, jestli jeho žena někoho má. Aspoň mi to tak připadá. Co když ji pořád ještě miluje?

„Říká mi, že jsem jí lhostejnej, a doporučila mi, ať si někoho najdu. Ona určitě s někým šuká, asi s někým mladým. Fajn, mně to nevadí. Mně vadí, že to zapírá. Dva měsíce jsem byl na chatě sám. Dal jsem ženě dva miliony, aby mohla koupit rekreační středisko FaPa, a ona se tam i s dětma přestěhovala. Vysrala se na mě. Když jsem tam jednou přišel, měla zamčeno a z okna jsem viděl vyskakovat nějakýho frajera. Bylo to jasný. A ona mi do očí řekla, že s ním nešukala. A víš, co mi ještě řekla? Že když si někoho najdu, bude o mě bojovat.“

„A ty bys chtěl, aby o tebe bojovala?“

„Už ne.“ Oddychnu si.

„Líbil ses mi, už když jsem byla malá,“ přiznám mu.

„Fakt?“

„Jo,“ přikývnu.

Je téměř nemožné sedět vedle něj a nedotýkat se ho. To se mi zatím s nikým nestalo. Možná jsem něco podobného mohla zažít s Richardem, spolužákem z vošky. Kdo ví. S ním to je ještě otevřené. Když na Toma myslím, cítím tlak v podbřišku a mravenčení v rukou. Asi jsem vážně zamilovaná.

„Někdy si říkám, jestli se mi to celé nezdá. Co na mně vidíš?“ zeptá se mě najednou, když sedíme vedle sebe u potoka, opřeni o sebe rameny.

„Hrozně mě přitahuješ.“ Těžko říct, přitažlivost se neřídí rozumem, ale citem. Rozum a cit.

Naruby

Úterý, 15. srpna

Jsem v Praze a Tom na chatě. Jdu ven a bez mobilu nedám ani ránu. Dříve jsem ho nechávala doma nebo ho nosila občas vypnutý. Teď má ale mé číslo Tom, a já na něj nemohu přestat myslet. V jeho blízkosti se neovládám. Nemyslím, ale cítím. Čekám, že zavolá. Chci, aby zavolal. Konečně volá:

„Nemůžu přijet. Žena o tom sice nemluví, ale tuší to, a kdybych přijel, bylo by jí to jasný. Přijedeš ty?“

„Zkusím si to nějak zařídit, ale nemůžu to slíbit, mám nějakou práci.“

Pracuji jako externí redaktorka pro pár společenských časopisů a jeden o kočkách, mám na starosti hlavně rozhovory, ale snad to nějak půjde zařídit. I když větší problém než práce jsou možná naši. Co bych řekla doma? Nechci, aby věděli, že spolu spíme. Nevím proč, ale táta ho nesnáší. Asi za hodinu volá Tom znovu.

„Ahoj lízátko, zejtra možná přijedu do Prahy.“

„To by bylo fajn.“ Chci být s ním, a kdybychom se déle než týden neviděli, asi bych to nepřežila. Nemohu se soustředit na psaní, Tom obrátil celý můj život naruby. Jenže: To já jsem ho sbalila, to já jsem to chtěla a já jsem věděla, do čeho jdu. Věděla jsem, že je ženatý a má dvě děti. Už vím, jaké to s ním je, a vím i to, že mi nejde jen o sex. Je mi s ním prostě dobře. Opravdu dobře. A právě to mi nahání strach.

„Stejská se mi,“ svěří se mi, když volá podruhé.

„Mně taky,“ říkám po pravdě.

Miluji tě

Středa, 16. srpna

Doma si vymyslím, že máme třídní sraz, a místo toho jsem s Tomem. Jdeme na večeři do pizzerie a pak k němu domů. Čtyřpokojový luxusní byt s prostornou terasou na Barrandově. Poprvé u něj doma. Domů dorazím až druhý den dopoledne. Máma mi prozrazuje, že si táta prý myslel, že s ním mám rande, ale mámě jsem řekla, že kdybych s ním měla rande, určitě bych to nezapírala. Příště se možná přiznám, takhle by to stejně dlouho nešlo. Táta si zřejmě myslí, že mi popletl hlavu a svedl mě. Jenže to já ho sbalila, to já jsem ho tak strašně chtěla, že jsem ho sama oslovila. Tom se mi přiznal, že by mě nikdy sám neoslovil a rozhodně by se mezi námi nic nestalo, kdyby mu to doma klapalo. Kdybych bydlela sama, mohl by chodit ke mně a nikdo by to nemusel vědět. Jenže byt si zatím z finančních důvodů nemohu dovolit.

Při milování chce, abych mu říkala sprosté věci, a mně, přestože to po mně nikdo před ním nechtěl, se to líbí.

„Miláčku, miluješ mě?“ ptá se mě mezi sprostými slovíčky.

„Já nevím,“ vymýšlím si.

A pak mi znovu položí tu otázku, a já poprvé ve svém životě vyslovím větu:

„Miluju tě.“

Tom se mi svěřil s tím, že měl před tím, než se oženil, hodně žen. Asi sto padesát, ale já jsem prý fakt dobrá. On je ale také jednička, možná lepší, určitě lepší než Radim, se kterým jsem se scházela minulé dva roky a který pracuje jako šéfredaktor v jednom časopise pro teenagery. Radim byl, vlastně pořád je ženatý, a sbalil mě, když jsem mu nesla článek. Prostě klasika.

Pořád na Toma myslím, a co je horší, myslím i na jeho ženu. Ještě jsme pořádně nezačali, a už je v našem vztahu zapleteno víc lidí než dva, což není právě nejlepší začátek. Ale nemohu s tím nic dělat. A pokud se s Tomem někdy rozejdu, bude to o to těžší, že ho každé léto budu vídat na chatě. Ale on mě také. Pro něj to bude možná ještě těžší než pro mě. Když budu chtít být zlá, budu si tam každé léto vozit jiného frajera. Proč nemůžu mít krásný romantický vztah se svobodným mužem a proč si jeho matka se mnou nemůže vyměňovat maily, jako to právě prožívá má nejlepší kamarádka a bývalá spolužačka z vošky Hanička?

Bude nějaké příště?

Čtvrtek, 17. srpna

Teď to vím jistě. Čekám na jeho telefon, není pět minut, abych si na něj nevzpomněla. Jsem z něj úplně hotová. Možná mě už nechce. Po tom, co mě ráno viděl bez make-upu s rozcuchanými vlasy slepenými jeho semenem a modřinou na mém spodním rtu po jeho kousnutí. Do rtů kouše, zdá se, obzvlášť rád, už mi to udělal podruhé. Doma si naštěstí ničeho nevšimli, asi i proto, že jsem se snažila, aby si toho nevšimli. Cestou od něj jsem si v McDonaldu koupila kuřecí nugety a hranolky a prodavačka možná přemýšlela nad tím, že zavolá poldy. Na rtu jsem měla modřinu, a když jsem si dávala balíček s jídlem do baťohu, vypadl z něj chomáč vlasů, které jsem našla na posteli po našem divokém milování. Než jsme odešli z bytu, sbírali jsme společně dlouhé blond vlasy z postele, aby si jeho manželka ničeho nevšimla. Připadala jsem si, jako bych právě spáchala nějaký zločin a zahlazovala po něm stopy. Jestli s Tomem budu spát častěji (doufám, že ano), budu si muset svazovat vlasy.

Myslím víc na něj než na sebe. Mohla jsem od něj odejít už v noci a zavolat si taxi, jenže on vedle mě tak krásně spal a já věděla, že je unavený, a nechtěla ho budit. Věděla jsem, že až mě ráno uvidí, uvidí někoho jiného než večer. Poprvé mě uvidí nenalíčenou, takovou, jak skutečně vypadám. Ale stejně by mě tak jednou viděl, tak co. Jestli bude nějaké příště, vezmu si s sebou make-up, kartáček na zuby, hřeben a v koupelně, kde se líčí jeho žena, se budu líčit i já, jeho milenka.

Copak necítí to, co já?

Pátek, 18. srpna

Je večer, a Tom nevolá. Nesmím na něj myslet, aspoň ne pořád, ale nejde to. Sakra. Ono to nejde. Proč nevolá? Copak necítí to, co já? Když jsme se loučili, říkal, že dneska zavolá. A ještě nezavolal. Bože, nevydržím víc než den s ním nemluvit a neslyšet, jak mi říká: „Lízátko, mně se po tobě hrozně stejská.“ Potřebuju ho. Vždycky jsem si vedle sebe představovala vzdělaného muže jen o něco málo staršího než já. A teď bych si, kdyby byl volný, byla schopná vzít Toma, kterému bude brzy padesát a vysokou školu nemá ani náhodou. Je vyučený hasič, ale to už dávno nedělá. V restituci jeho rodina dostala tři činžovní domy v Praze, a Tom v nich má podíl společně s bráchou a sestřenicí. Dost často mluví o tom, že spolu někam pojedeme, že by jel příští rok se mnou na dovolenou, protože nechce, abychom spolu na chatě někam chodili jen v noci a večer, aby nás nikdo neviděl. Věřím mu. Věřím mu každé slovo, které mi řekne.

To nemůže být náhoda

Sobota, 19. srpna

Večer se snažím opít vínem, ale je ho příliš málo. Přemýšlím o tom, že si koupím něco silnějšího, třeba vodku, abych se mohla opít pořádně a zapomenout na to, že nevolá. Tom nevolá a já už myslím na nejhorší. Že je konec. Dopoledne jdu nakupovat a pořád přemýšlím, proč nevolá. Konečně mi bliká na displeji mobilu jeho jméno. A za chvíli už slyším jeho hlas.

„Ahoj lásko, přijedeš za mnou na chatu? Nemyslím až na víkend, chtěl bych, abys přijela už v tejdnu. Nebo mám přijet já do Prahy? Jestli chceš, tak přijedu. Přijel bych taxíkem, aby to ženě nebylo jasný, ale přijel bych.“ Jen kvůli mně. Za mnou.

„Uvidím, jak budu stíhat práci, když to půjde, tak přijedu,“ slibuji. Doma má problémy, protože nás spolu někdo viděl v pizzerii na Barrandově. To si mohl spočítat, že nás někdo uvidí, když pro naši schůzku vybral místo vzdálené jen pár metrů od svého bytu.

„Žena asi něco tuší a lísá se ke mně.“ A on k ní? Možná, že právě to chtěl a čekal na to, až za ním bude dolézat.

„Ale já chci jen tebe. Nic podobnýho jsem ještě nezažil. Jsem z tebe úplně hotovej.“ Věřím mu.

„Já z tebe taky.“

„Tak to jsme dva,“ konstatuje Tom.

Ví toho o mně už docela dost a brzy bude vědět úplně všechno. Nebyla jsem si úplně jistá tím, co k němu cítím, ale teď vím, že ho miluju. Pořád si říkám, že to přece nemůže být náhoda. Jsme si tak moc podobní, a přitom to mohlo být úplně jinak. Nic jsem o něm nevěděla. Nevěděla jsem, jestli ví, jak vypadá knížka. A teď ví i to, jak vypadá mé tělo zevnitř. Ví, jak mě rozpustit. Děsí mě, že toho o mně tolik ví. Určitě je to osud. Ráda bych mu při našem příštím milování zavázala oči šátkem. Doma žádný nemám, musím ho někde koupit. Ještě dneska.

Co když mi to s ním vyjde?

Pondělí, 21. srpna

Včera Tom nevolal a dneska také nevolá. Chybí mi. Pořád na něj myslím. Co ke mně cítí? A co já k němu? On nechce, aby jeho žena věděla, že má milenku, a já zase nechci, aby naši věděli, že s ním spím. Jenže nemá cenu náš vztah kvůli tomu, že je ženatý, přerušovat teď, na začátku, protože co když mi to právě s ním vyjde? Bylo by to vůbec možné? Prozatím mě hrozně přitahuje a toužím se ho dotýkat, být mu co nejblíže. Ještě než jsme se sblížili, myslela jsem si, že si to spolu rozdáme a tím to skončí. Ale teď, když se to stalo, spadla jsem do toho ještě víc. Co mě na něm tak přitahuje? A jak poznám, že ho opravdu miluji a není v tom jen fyzická přitažlivost?

Volá Radim, můj bývalý milenec. Chce, abych s ním jela na nějaký hudební festival do Řevnic. Také se zmíní o tom, že proběhly nějaké akce, koncerty a křty nových alb, kde mě postrádal. Chce mě vidět. Já jeho také. Pokud možno někde v restauraci nebo na podobném místě. Už to od něj nechci. Chci si s ním jen pokecat, nic víc. Ta změna… Setkání s Tomem všechno změnilo.

„Mám dost práce, ještě se ozvu. Když nebudu moc, sejdeme se příští týden,“ slibuji, ale je to tak trochu výmluva.

Nedovedu si představit, že bych to s ním dělala teď, když tak toužím po Tomovi. A říct mu, že někoho mám, to se mi zase tak úplně nechce, protože co když si jen myslím, že Toma mám?

Nestojím o komplikace

Úterý, 22. srpna

Potřebovala bych, aby naši odjeli na dovolenou (není to až taková utopie, uvažují o tom) a já měla volný byt, ale tátovi se nechce. Má teď dost zakázek, pracuje doma jako překladatel technických manuálů. Máma by jela hned, ale se mnou, a mně se s ní zase nechce kvůli Tomovi. Kdyby naši odjeli, mohl by Tom chodit k nám. Chtěla bych ho mít ve své posteli. Proč, sakra, nevolá? Já sama bych mu jako první rozhodně nikdy nevolala, pokud bych věděla, že je jeho žena někde poblíž. Nestojím o komplikace, a on určitě také ne.

Zítra jdu ke Zdeňkovi Hajnému kvůli autorizaci rozhovoru pro časopis Naše kočky.

Středa, 23. srpna

Je skoro půlnoc, jsem mírně opilá a zapínám si počítač. Radim volal dnes ráno a volal i večer. Chtěl se sejít v devět, jít na burčák a pak se určitě milovat. Asi v autě nebo někdo v křoví. Je v pohodě, šťastně ženatý, a zavolal své milence. Určitě proto, že to od ní chce. Ráda bych ho viděla, ale nevím, co budu dělat, až mi sáhne na nohu nebo až mě políbí. To opravdu nevím. Nakonec, jsou jen dvě možnosti, což je samo o sobě pozitivní. Buď mu řeknu, že s ním nemůžu spát, protože někoho mám, nebo že nemůžu, protože to mám, což je pravda. V případě druhé varianty by ho chtěl ale určitě vykouřit. Nakonec jsem se vymluvila na to, že se autorizace rozhovoru s Hajným protáhla a že se mi už nikam nechce. Asi jsem k němu byla nechutně upřímná, ale byla to pravda a bylo mi to celkem jedno. On už není tím mužem, kterého miluji. Všechno, co jsem k němu kdy cítila, je nenávratně pryč. Nezbylo nic. Představu, že mu ho kouřím, jsem prostě nějak nedokázala vstřebat.

Nevím, jestli je pravda, když mi Tom říkal, že je ze mě hotovej, ale já z něj určitě. Totálně. To se mi ještě nestalo, a to je co říct. Můj dosavadní sexuální i citový život, možná hlavně ten citový život, byl dost bouřlivý. Nemůžu uvěřit tomu, že teď si najednou nedovedu představit, že bych mohla líbat někoho jiného tak jako jeho. Sex s ním hrozně prožívám a snažím se, aby to byl nejen pro něj, ale i pro mě zážitek, což jsem u Radima nepreferovala.

Když jsem se milovala s Radimem, chtěla jsem, aby se udělal a aby si myslel, že já jsem se udělala také. U Toma je to jinak. U něj a od něj to chci jinak. Co se to se mnou děje? Hrozně se těším, až zase zavolá a až přijede z chaty. Doufám, že to už nebudu mít a že se s ním budu moci milovat. Hrozně ho chci. Je to k nevydržení. Umí to se mnou. A jedno vím jistě: Právě prožívám něco, o čem jsem zatím jen četla nebo co jsem viděla v televizi.

Co když už to takové nikdy nebude?

Čtvrtek, 24. srpna

Pořád přemýšlím o tom, jak k tomu vůbec došlo. Kdybych si neřekla, že ho musím sbalit, nenaplánovala si to a neudělala nic pro to, abych ho dostala, nikdy bych ho neměla, protože on mi řekl, že sám by mě nikdy neoslovil. Než jsme se seznámili, přemýšlela jsem také o jeho ženě. Zdálo se, že jsou dvě možnosti. Buď je zásadový, bude jí věrný a já budu mít smůlu (ovšem nikoho takového jsem ještě nepoznala), anebo je jako Radim, což by se mi docela hodilo. Bylo hrozně riskantní vyjet po něm a nic o něm nevědět. Jak to, že to tak vyšlo?

Tom konečně volá. Sraz si dáme druhý den v sedm večer. Doma řeknu, že jdu s Radimem, ale kam půjdeme? Kam spolu budeme chodit? Asi to budeme dělat v jeho autě.

Pátek, 25. srpna

„Ahoj koťátko,“ usměje se na mě. Asi ho opravdu miluju. Když ne jeho a teď, tak koho jiného kdy jindy? Kdy naposledy jsem cítila, co cítím teď? Co když už to takové nikdy nebude? Hrozně ráda ho líbám. Nejraději bych mu strčila svůj jazyk až do krku nebo ještě hlouběji. Nikoho bych nedokázala políbit tak jako jeho.

Sobota, 26. srpna

Je půl osmé večer a s Tomem sedíme v pizzerii Kaskáda na Barrandově. Objednávám si špagety carbonara, a Tom krůtí medailonky se žampiony a hranolky.

Zatímco s Radimem jsem za dobu tří let našeho vztahu-nevztahu nevyslovila slovní spojení „tvoje žena“ ani jednou (nechtěla jsem to s ním řešit, stačilo mi, že jsme spolu), s Tomem probírám jeho ženu pořád.

„Kde se budeme milovat?“ ptá se mě Tom najednou. Milujeme se v autě, ale je to rychlovka, pro mě absolutně nevyhovující. Abych mu to mohla pořádně udělat a udělala se sama, potřebuju víc času. A víc místa.

Neděle, 27. srpna

Tom chce jet na dva dny na chatu.

„To není moc dobrej nápad,“ zdá se mi.

„Mám to tam moc rád a chtěl bych tam bejt s tebou. Už jsem si všechno zařídil, zrušil jsem nějaký důležitý jednání. Tak co? Pojedeš?“

„Tak jo, ale jen jednu noc, mám práci,“ souhlasím tedy nakonec.

„Fajn.“

Snažím se potlačit city, nemyslet na to, jak by to bylo krásné být s ním, a přemýšlím logicky: Jeho žena o mně na sto procent neví, takhle jsme spolu ještě nikdy nebyli, a mohla by se to dozvědět. IQ má na to vysoké dost, prý sto čtyřicet. Možná si pak bude chtít se mnou promluvit. Rozbít mi držku? Když teď strávíme jednu noc spolu, nevyřeší to sice náš problém, ale bude nám dobře.

Jako zvíře

Pondělí, 28. srpna

Tak jo. Udělala jsem to. Doma jsem si vymyslela, že pojedu na chatu s Haničkou, a pak odjela na chatu s Tomem.

S Tomem jsme domluveni na desátou hodinu, ale já teprve před desátou vyrazím, protože sbalit si věci mi zabere docela dost času. Vezmu si taxíka, ale stejně mám půl hodiny zpoždění. Ve čtvrt na jedenáct Tom volá a já mu říkám, že za deset minut budu na Barrandově. Což jsem, ale jeho auto ani jeho nevidím. Říkám si, že se třeba naštval a odjel beze mne. Byla bych schopná jet tam autobusem nebo vlakem. Tak moc chci být s ním. A pak ho zahlédnu. Stojí na protějším chodníku a telefonuje. Vím, že co nejdřív zazvoní můj mobil. A také že ano. Scéna jako z filmu.

„Otoč se. Podívej se přes silnici. Otoč se,“ navádím ho. A on se otáčí přímo na mě.

Později v autě mi občas sáhne na nohu.

„To nemůžu, rozptyluje mě to, mohl bych se vybourat,“ poznamená.

V chatě je zima a já mám určitě červený nos. Tom vaří k obědu lečo, a já mu pomáhám. Jsem odsouzena k pomocným pracím. Krájím zeleninu. Odpoledne jdeme na ryby a k večeři máme štiku. Vylovil ji z bazénku, který si u chaty sám postavil. Poprvé ochutnám štiku. Moc dobrá. Moc dobře vaří. Moc dobře šuká.

Po večeři se jdeme projít po silnici k nejbližší vesnici, je mi celkem zima, a zpátky se vracíme polní cestou. Oba nabalení, já mám na sobě koženou bundu, on také, a najednou mě popadne a začne mě hladit a líbat, strhne mě prudce k zemi, jednu chvíli se po sobě válíme, skoro se pereme, snažím se být silnější než on, což mi nejde, ale hrozně se mi to líbí, a když pozoruju výraz v jeho tváři, skoro ho nepoznávám.

„Sice mi nestál, ale byl jsem jako v transu. Něco podobnýho se mi ještě nestalo“, svěří se mi později. Doufám, že se mu to se mnou ještě někdy stane.

Večer se znovu milujeme, znovu mě strhne na zem, kde se po sobě válíme a převalujeme se z rohu do rohu, a pak, až na posteli, se udělám. Při milování rád slyší sprostá slova a plácá mě po zadku.

„Co by se ti ještě líbilo?“ vyzvídám.

„Kdyby ses na mě vyčůrala.“

Bože, je jako já. Jenže mně by se líbilo, kdyby mi to udělal on. Pak se znovu milujeme, ale to se už neudělám. Oba jdeme spát nahoru, do prvního patra. Tom si jde později lehnout dolů, aby měl větší klid na spaní, a já si to zatím udělám ještě jednou sama.

Úterý, 29. srpna

„Včera jsem si to dělala sama, když jsi spal,“ přiznávám se mu dneska, po milování.

„A myslela jsi při tom na mě?“ zajímá ho.

„Ano,“ přiznám po pravdě.

„Miluju tvoji kundičku. Chtěl bych si to dělat sám a dívat se přitom na tebe, jak si to děláš taky sama.“

Večer se díváme na porno.

„Líbí se mi, když si holka mačká prsa.“

„Líbilo by se ti, kdybych ti zavázala oči?“ zajímá mě.

„Jo, líbilo.“

„A vadilo by ti, kdybys měl v posteli šampaňský?“ vyzvídám dál.

„Ne.“

Tak vezmu skleničku, polévám ho a pak ten šampus z něj líbám a lížu. S ním jde dělat úplně všechno, a také myslím, že na úplně všechno dojde. S ním veškeré moje zábrany mizí. Jsem jako on na tom poli. Jako zvíře. Znovu mám kolena jako fotbalista a na zadku modřinu od jeho plácání.

Jen do toho nespadnout hlouběji

Čtvrtek, 31. srpna

K obědu máme kuřecí stehýnka a k večeři párky a zeleninový salát. Všechno, co uvaří, je výborné. Po obědě jedeme nakoupit do Tábora a pak vyrazíme na ryby k Jordánu. Je tam prudký kopec rovnou k vodě, já v ruce nesu skládací židli, o kterou se opírám, a kyblík. Podruhé bych tudy určitě nešla. Všeho se bojím a pak se vydám s Tomem takovouhle krkolomnou stezkou. Stačil by jeden chybný krůček a mohla bych skončit v ledové vodě. Zato on tam leze nahý. Je na to zvyklý. Už třicet let chodí do sauny a otužuje se.

Jsem ráda, že jsem s ním jela. Jen do toho nespadnout ještě hlouběji než teď. Čekám na jeho telefon, myslím na něj, pochybuju o jeho citech, bojím se, že to skončí. O své ženě tvrdí, že je tlustá, nenamalovaná prý vypadá hrozně a používá jako zbraň proti němu děti. Už našla na jeho mikině jeden můj vlas. Myslím, že zdaleka ne poslední. Všimla jsem si, že Tom miluje peníze. Miluje je víc než mě?

Z chaty volám Radimovi kvůli tomu festivalu v Řevnicích, chci mu říct, že nepojedu, protože jsem mu slíbila, že mu dám vědět.

„Nejsem v Praze, jsem na chatě.“

„S rodičema?“

„Ne.“

„To radši ani nechci vědět s kým,“ komentuje to. Je z toho dost vedle.

Snad si nemyslí, že s ním budu spát věčně.

Cestou z chaty se s Tomem zastavíme v Kaskádě.

„Já jsem se do tebe snad zamiloval,“ přizná Tom.

„Cože?“ vyhrknu.

„Jo, je mi s tebou moc dobře, hezky se mi s tebou povídá, líbí se mi, že spolu můžeme sedět celej večer a pořád si máme co povídat. Jen kvůli sexu bych s tebou nebyl.“

To je fajn zjištění, pokud je ovšem pravdivé. Už několikrát mi přece slíbil, že zavolá, ale nezavolal. Možná mě nemiluje, možná to jen říká. Jinak by přece zavolal, když to slíbí. V Kaskádě mě osahává a málem mi to udělá na parkovišti, ještě než nastoupíme do auta.

Neděle, 3. září

Už dva dny jsme se neviděli. A Tom nevolá. Pořád na něj myslím. Kdy naposledy jsem někoho tak moc milovala? Věřila jsem, že to, co jsem zažila s Martinem, se mi už nemůže nikdy stát, že dokážu ovládat své city. Martin mě měl na háku. Dělala jsem všechno pro to, abych mohla být s ním, včetně ponižování a dolézání. A teď je to tady znovu? Hlavně do toho nespadnout víc než Tom. Miluje mě? Protože já jeho ano. Nejlepší bude sexuální energii a city transformovat do psaní.

Konečně volá. Uvidíme se v Kaskádě.

Co se mnou dělal?

Pondělí, 4. září

Pokaždé, když se mě Tom zeptá, jestli chci přijet, a já se ho zeptám, jestli on chce, abych přijela, řekne ano. A je to jasné. Ale ne pokaždé spolu spíme, žádné rychlovky nechci. Vlastně jsem nechtěla, ale včera v televizi říkali, že rychlovka jednou za měsíc sex oživí a že je to vlastně čas od času docela dobrý nápad. Jenže teď není červenec, ale konec září a noci jsou na sex venku trochu chladné. Zvlášť na lavičce v Prokopském údolí, kde jsme si to rozdali naposledy.

Dneska spolu trávíme celé odpoledne a večer, celkem asi deset hodin, a pořád si máme co říct. Dostala jsem se do stadia, kdy mu říkám téměř všechno. Mluvíme spolu, aspoň mobilem, skoro každý den a milovali jsme se už asi jedenáctkrát, a to spolu nechodíme ještě ani měsíc. To je snad víc než s Radimem za celé ty roky společného chození-nechození.

Úterý, 5. září

Tom mě přemluví, abych s ním jela zase na chatu. Doma konečně říkám pravdu. Naši jsou bez sebe, ale nemohou nic dělat. Tom chce jet už odpoledne. Ale protože mám jít v půl šesté ke Zlatě Adamovské dělat rozhovor, s Tomem se domluvíme, že pojedeme až pak.

„Já jsem se zamiloval,“ vybalí na mě, když dorazím na místo srazu, na Smíchovské nádraží.

„Do auta,“ dodá ovšem po chvíli. Chce mi ho ukázat, a také to udělá. Poprvé v životě překročím práh autosalonu. Ale stříbrná alfa romeo mě tak jako Toma neokouzlí.

Ženě volá z auta, když už jsme skoro na chatě a řekne jí, že jde pařit a že se vrátí později. Nakoupíme spoustu jídla na čínu, kuře, salát, ale nakonec dojde jen na krabí salát s vekou. V chatě je celkem teplo, protože ani venku není zima.

„Nakrájím veku a ty to, kotě, zatím připrav. Líbí se ti, když jsem na tebe hrubej? Myslím, když ti řeknu, co máš udělat?“

„Jako třeba připravit krabí pomazánku? Jo, to se mi líbí,“ přiznám mu. Po večeři se jdeme projít a pak se chvíli díváme na fotbal. Přitom si ale povídáme, pijeme šampaňské, a když šampus dojde, přijde vhod whiska. Při milování šampus schází, a tak se poléváme whiskou. On ji pije navíc z láhve a já také. Nakonec vůbec nevím, jak jsem se dostala do postele. Co se mnou dělal, když jsem o sobě nevěděla?

Ráno jde Tom na ryby a já se aspoň mohu vyspat. Chci si udělat čaj a umýt se, ale neteče voda. Tak si, aspoň bez vody, vyčistím zuby, a než si stačím dát make-up, Tom se vrátí. Znovu mě vidí bez make-upu. A přesto mi svlékne džíny, pod kterými nic nemám. On se udělá, ale já ne. Hrozně ráda bych si to pak byla udělala sama, ale líbilo se mu to?

Někdy ti to řeknu

Čtvrtek, 7. září

Na zpáteční cestě mi koupí u benzinky lízátko, a když řídí, držím se ho kolem krku. Hrozně ráda se ho dotýkám a ještě radši ho líbám.

„Víš, že jsi mě včera večer kousla?“

„Fakt?“

„Tady,“ ukazuje mi místo činu. Asi má pravdu, ale nepamatuji si to.

„Promiň,“ foukám mu na stopy po kousnutí. Stejně si ale myslím, že se mu líbí, když ho koušu, protože mně se to také líbí. Líbí se mu, když polykám jeho semeno. Předtím jsem to dělala jenom Radimovi a nijak mě to nenadchlo. Ale jestli se to Tomovi líbí, budu to polykat kdykoliv a kdekoliv.

Cestou dojde i na jeho ženu. Tom se s ní zná odmala, protože její rodiče měli chatu kousek od jejich chaty, a jednou ho prý pozvala na zábavu.

„Měla kozy šestky, a bylo to jasný.“ Bože, ti chlapi jsou tak jednodušší.

„A miloval jsi ji, když sis ji bral?“

„Co myslíš?“ odpoví otázkou.

„Nevím.“

„Někdy ti to řeknu.“

„Při šukání leží jako prkno,“ pokračuje po chvíli mlčení.

„Žárlíš na ni?“ Podle toho, jak pořád mluví o jejích milencích, se mi zdá, že ano.

„Ne, ale žárlil bych na tebe. Já bych poznal, kdybys někoho měla. Vymlouvala by ses, že nemůžeš přijet.“

Ještě z auta, ale už v Praze, volá své ženě. Přede mnou. Vymyslí si, že spal u kamaráda. Uvěří mu to? A bude jí to jedno, nebo ne?

Z chaty se vracíme dopoledne, odpoledne jdu k Petře Černocké dělat rozhovor pro časopis Naše kočky a večer mám jít s Radimem na burčák. Pozval mě. Ještě cítím whisku, kterou jsme pili s Tomem na chatě, a k tomu burčák? Hrozná představa. Už mu chci volat, že nepřijdu, ale všechny výmluvy mi došly. Mám nejméně dva důvody, proč by bylo lepší se s ním setkat: Porovnám ho s Tomem a zjistím, jestli bych byla schopná být Tomovi nevěrná, a už se aspoň nebudu muset Radimovi vymlouvat do telefonu, a on přestane otravovat.

Na rande, jo asi to je rande, dorazím o tři čtvrtě hodiny později, ale Radim čeká. Věděla jsem, že počká. Zná mě. Ví, že chodím pozdě. Kdybych měla číslo na jeho mobil, mohla bych mu zavolat. Jenže on mi ho nedal. Dříve jsem jeho číslo mívala, ale od té doby, co ztratil mobil, jsem ho už neměla. Proč asi? No, trochu jsem mu křivdila, protože asi po pěti minutách mi ho dává. Prý je služební. Možná ho nechává v práci a doma má jiný. Nebo se nebojí, že bych mu volala domů? Zjišťuju, že mě už vůbec, ale absolutně vůbec nepřitahuje a dokonce ani po tom, co se napiju. Vypiju dvě skleničky burčáku a jsem pořád střízlivá, on vypije asi tři nebo čtyři. Hladí mě po ruce, a když jde na záchod, políbíme se na rty. Decentně. Řeknu mu o Tomovi. Musím.

Z kabelky se mi ozývá vyzváněcí melodie. Tom. Hovor přijímám a chvíli s ním mluvím ohledně toho, kdy se potkáme. Radim určitě tuší, že mluvím s ním.

„Jsi do něj zamilovaná?“ vyzvídá později.

„Jo,“ přiznám.

Cestou na tramvaj jdeme parkem, držíme se za ruce, občas se zastavíme a líbáme se, a on pak najde zkratku. Plot, na zemi papíry, připadá mi to jako malé smetiště, i když těch papírů tam je jen pár a smetiště to rozhodně není. Nechám se líbat, hladit na prsou i si sáhnout na zadek, ale zip od kalhot si rozepnout nenechám. Jsem nechutně pasivní, prostě prkno. A je mi z toho nanic. A přitom se mi to nikdy předtím nestalo, že bych spala s jedním chlapem a dělalo mi problémy rozdat si to s někým dalším. Copak jsem nikdy nikoho nemilovala? Je to vůbec možné?

„Já bych tě hrozně chtěl, ale musíš chtít i ty. Se mnou to máš jistý.“ Tím myslel, že když zavolám, aby mě vošukal, tak mi to udělá.

„Znám se s někým, kdo mi dodává trávu. Je to moc fajn, člověk se uvolní a tak,“ prozrazuje mi později.

„A prodáš mi ji?“ ptám se.

„Ale to je lepší ve dvou,“ dodává.

„Já vím,“ odpovím, ale nemyslím přitom na to, že bych to chtěla zkusit s ním.

Je tohle láska?

Pondělí, 11. září

Ptám se Toma, jestli by to chtěl zkusit trávu. Jasně, že jo. Musím Radimovi zavolat a něco si od něj koupit.

Co bych chtěla s Tomem ještě dělat v posteli? Piss, dělat si to před ním sama, zavázat mu oči a svázat mu ruce. Když mi při našem posledním setkání chytil taxi, na rozloučenou jsem ho drápla na prsa. Schválně, mám dlouhé drápky.

„Ty krávo,“ vypadlo z něj. Jak to, že se mi líbí, když mluví sprostě? Je téměř nemožné být v jeho blízkosti a nedotýkat se jej. Je tohle láska? O čem se spolu bavíme? O všem. Říkám mu úplně všechno, i blbosti. S Radimem jsme spolu strávili tak zoufale málo času, že se vůbec neznáme. Co já vím o jeho dětech? Ani ne to, jak se jmenují.

Co se ve škole neučí

Úterý, 12. září

S Tomem máme sraz po obědě ve Vodičkově u McDonalda a chvíli tam posedíme. Popíjíme presso.

„Co doma?“ vyzvídám.

„Hrozný. Ptal jsem se, jestli se chce nechat rozvést, a ona řekla, že ne. Co teda chce?“ uvažuje nahlas Tom a ve svých úvahách pokračuje dál.

„Máme byt, chatu, auto, dvě zdravý děti.“

„Nevím, zeptej se jí,“ poradím mu. Pak zajdeme do jedné italské, dost luxusní a dost drahé restaurace a později ještě posedíme ve Vinohradském pavilonu. A večer zakotvíme na Barrandově, v baru Corleone, kde se Tom trochu opije. Já se hlídám, tři dvojky červeného zvládnu v pohodě.

„Když se tě dotknu, hned se mi postaví. To je hrozný, už mi zase stojí, chtěl bych tě vošukat,“ pošeptá mi.

Když říká šukání místo milování, líbí se mi to. Líbí se mi i to, že chce při milování slyšet sprostá slova. Ukazuje se, že mám dost malou slovní zásobu. Jenže, kde to honem dohnat? Tohle se ve škole neučí. Protože v Corleone zavírají v deset, zamíříme ještě na diskotéku. Cestou se několikrát líbáme a osaháváme se a jednou spolu spadneme do trávy.

„Jsme jako zvířata,“ komentuje to, a já si myslím totéž. Dvakrát se musí vyčůrat a já se ho chci zeptat, jestli se můžu dívat, ale nakonec nenajdu dost odvahy. Co by na to řekl? Vadilo by mu to, když při milování chtěl, aby se na něj vyčůrala já? Jsme oba trochu perverzní, on navíc hrozně temperamentní a vášnivý, a o to je sex s ním lepší. Na diskotéce jsou asi tři gayové, kteří si nás nevšímají. Tom si dává pivo a já dvojku červeného. Vypiju asi třetinu, abych zůstala střízlivá. Na poloprázdné diskotéce se u stolku v zadní části místnosti hladíme, líbáme, saháme na sebe, on mně mezi nohy a já jemu také do rozkroku, a jen stěží se ovládáme. Při dvou pomalých písničkách ho vytáhnu na parket, tančíme, saháme na sebe, líbáme se a pozorujeme náš obraz v zrcadlech rozmístěných po stěnách.

„My jsme úplný protiklady, co se vzhledu týče, ale hrozně se k sobě hodíme,“ prohodí.

„Rozebíral jsem náš vztah s jedním starším doktorem, kterýho znám ze sauny, a ten mi poradil, ať se na všechno vykašlu a jdu do toho.“

„A poslechneš ho?“ zajímá mě.

„Ještě nevím.“

To já s ním teď píchám

Středa, 13. září

Dneska ráno jsem dostala geniální nápad. Kdyby měl táta nějaké delší jednání v centru, mohl by Tom přijet k nám domů a rychle mi to udělat. Dvě hodiny by stačily. Když pojede autem.

Pořád mě zve do sauny a já, i když mě to vůbec neláká, bych tam s ním chtěla jít, aby měl radost, ale zároveň mám z toho strach. Nejdřív bych to raději vyzkoušela s nějakou holkou. Mám se do sauny líčit? Mám jít nenalíčená? To bych vypadala hrozně. Ale když se nalíčím, co zbyde z mého make-upu, až ze sauny vylezu? Už jsem se ptala Haničky, ale ta se mnou jít nechce.

Volá Tom. Vypráví mi o dnešní návštěvě u zubařky. Sestra, rozvedená čtyřicítka, po něm prý asi jede.

„Pořád se chce se mnou bavit, vždycky nadhodí nějaké téma. A minule jí upadla korunka a pak jsme ji společně na zemi hledali. Jí vůbec dost často padají věci, když tam jsem. Řekla mi: Rozepněte si pásek a já vás opíchám.“ Je to děvka. To já s ním teď píchám.

Martin

Čtvrtek, 14. září

Dopoledne volá Martin. Fotograf, kterého jsem milovala, a on mě nechtěl a teprve když jsem ho milovat přestala, začal chtít on mě. Jednu dobu jsem chodila na všechny akce, koncerty a křty desek, kde fotil, volávala jsem mu, ale on o mě tehdy nestál. Týden byl v Chicagu na nějakém hudebním festivalu, kde účinkovali i Olympic a Kamil Střihavka.

„Nafotil jsem spoustu fotek, a je o ně zájem. Neviděla jsi Ráno s Českou televizí nebo Prima jízdu? Ukazovali je tam.“

„Neviděla, tak snad bude příležitost, abys mi je ukázal osobně.“ Byla jsem na chatě s Tomem, a zrovna když ukazovali Martinovy fotky, jsem ho kouřila.

„Moc rád ti je ukážu, Veru, až bude trochu víc času, ozvu se a něco podnikneme.“

„Fajn.“

To je fakt smůla. Chce se sejít zrovna, když já s ním už šukat nechci.

Co dál?

Pátek, 15. září

S Tomem se vídáme každý den, říká mi, hlavně opilý, ale i střízlivý, že mě miluje a že by pro mě udělal všechno. Ale já si svými city k němu už najednou nejsem tak jistá. Myslím, že ze začátku jsem ho hrozně moc milovala a on mě jen trochu, možná vůbec, a teď? Teď ho už nemiluju nebo si to aspoň myslím, a on mě hrozně moc. Copak to muselo být tak krásné jen proto, aby to trvalo jen jeden měsíc? Copak nejsem schopná někoho milovat? Teď je na chatě, a já jsem docela ráda, že si od něj odpočinu. Co dál? Mám mu to říct? Jenže co když mu to řeknu, rozejdeme se, a já pak zjistím, že ho znovu chci, ale on už mě třeba nikdy chtít nebude? Pak bych teprve byla nešťastná. A pak bych pila. Jako teď jeho žena. Na takové rozhodnutí teď nemám dost odvahy. Rozejít se s ním, když si nemohu být jistá tím, že ho někdy v budoucnu znovu nebudu chtít. City k němu tak vázaná nejsem, ale fyzicky mě přitahuje pořád hrozně moc. Jsem si jistá tím, že to, co zažívám při sexu s ním, s nikým jiným zažít nemohu. Trochu násilí, to mi nevadí.

„Už se se ženou ani nehádáme,“ svěřuje se mi Tom.

„Třeba se to mezi váma zase urovná,“ nadhodím.

„Možná.“ Ne, ne, jen ať to ne, honí se mi hlavou.

Nechápu to

Sobota, 16. září

Tom je na chatě. Sám. Když mi večer volá, svěří se mi, že ženě všechno řekl a ona pak vypila flašku vodky. A o půlnoci prý bouchala na dveře chaty. Pak prý ještě vypila půl flašky whisky a chtěla jet nazpátek autem. Je mi jí docela líto. Mám právo brát ho dětem a jí? Je to přece pořád její manžel. Už patnáct let. Jenže proč by mu pak říkala, aby si našel jinou, a že je jí lhostejný? Nechápu to.

Poprvé v sauně

Neděle, 17. září

Tom je konečně zpátky v Praze. Mám za ním přijít odpoledne do sauny do Žlutých lázní.

„Je tam nějaký bar, kde bych mohla počkat? Dovnitř se mi nechce.“

„Jo, je tam taková místnost se stolama, kde si můžeš dát kafe. Vyzvednu si tě tam nebo tam bude majitel, takovej vysokej šedovlasej, tak mu jen řekneš, že jdeš za mnou. Zná mě.“

Půjdu tam, ale dovnitř rozhodně nevlezu. Jak bych vypadala? Co můj make-up?

Jsem na místě. Rozhlížím se, ale Tom nikde. Jeden chlápek si mě měří očima. To bude asi ten majitel, usoudím.

„Můžu tady na někoho počkat?“ zeptám se ho.

„Koho hledáte?“ zajímá ho.

„Jdu za Tomem.“

„Tak pojďte za mnou,“ pobídne mě.

Chlápek otvírá dveře do vedlejší místnosti a tam na nějakém lehátku leží Tom.

Nahý, jen s ručníkem kolem beder. Vstane a zamíří ke mně, krásně zpocený.

„Vem si klíče od skříňky, ručník a vrať se sem.“

„Ne. Já nechci,“ bráním se.

Ale majitel se přidá na Tomovu stranu, takže jsou v přesile, a já v příštích minutách poprvé v životě překročím práh šatny sauny a pak i sauny. Společná sauna. Vejdu do sauny, tam žádná další žena, zato asi pět chlapů, jeden docela ujde, druhý, se kterým se Tom baví, je synem majitele. Prý normálně do sauny nechodí, ale šel se na mě podívat, prozradí mi později Tom. Super. Jsem poprvé v sauně a mám trochu strach, abych to vůbec přežila. Potím se ale méně než Tom.

„Jak dlouho tady můžu být?“ ptám se ho po chvilce.

„Dokud je ti to příjemný.“

Ven jdu asi po pěti minutách, Tom se mnou, on skočí do bazénu, já jdu jen pod sprchu. Překvapivě zjišťuji, že se mi to docela líbí. Možná, že do sauny začnu chodit pravidelně. I bez Toma. Čert vem make-up. Stejně Tom už dávno ví, jak bez něj vypadám. Po mém osprchování a Tomově osvěžení v bazénu jdeme do zadní místnosti, jakési odpočívárny, kde je umístěno několik masážních lehátek a kde nikdo kromě nás není a kde dojde i na líbání.

Po sauně bych nejradši jela domů, protože po make-upu na mé tváři nezůstala ani stopa, ale nechám se od Toma přemluvit a v Kaskádě si dáme večeři. Já krevety se špagetami a Tom lososa se špenátem a noky. Právě, když nám číšník servíruje jídlo, volá Tomovi Pavel, jeho kamarád, herec a dabér. Domluví se, že se sejdeme za půl hodiny v baru u benzinky, kde se občas scházejí. To je konec. Právě na Pavla, ač ho znám zatím jen z Tomova vyprávění, jsem chtěla zapůsobit a zrovna on mě uvidí nenalíčenou. Celou dobu doufám, že nepřijde, ale on dorazí. Sice o dvě hodiny později, ale to prý schválně, aby vypadal důležitě, prozradí mi pak Tom.

Vysoký, svalnatý, krátké kaštanové vlasy, drahé oblečení. Pavel je docela pěkný a příjemný společník. Vyděsí mě, že první kamarád, kterému mě Tom představí, se mi líbí. Prý jsou na mě všichni jeho kamarádi zvědaví, protože s nikým od té doby, co je ženatý, nechodil. Pavel je trochu stydlivý, a Tom mi pak řekne, že takový nebývá. Je ženatý, má dítě, mladou ženu a mladou milenku a bude se rozvádět.

Domů jedu metrem a na Palmovce si zastavuji taxi. Takhle pozdě se sama chodit bojím. Tom vypil jedno pivo a nemohla jsem po něm chtít, aby mě odvezl až domů.

Co mi přineslo setkání s Tomem?

Středa, 20. září

Pavel slibuje, že za Tomem přijede na víkend na chatu a hodí mě tam autem. Jenže se to trochu zamotá.

„Ten Pavel je fakt idiot. Řekl o tobě svý ženě, která se kamarádí s mojí ženou.“

„No to máš fakt skvělý kamarády,“ neodpustím si.

Tom je na něj naštvaný a prý tam Pavel navíc asi vůbec nepřijede, protože bude mít práci, na kterou zapomněl.

Tom chce, abych za ním přijela na chatu. Žena mu údajně řekla, že tam za ním chodit nebude, že bude ve svém rekreačním středisku, vzdáleném od chaty asi dva kilometry, ale tomu moc nevěřím. Stačí, když se posilní vodkou, a přijde navštívit do chaty i mě. Navíc bych musela být u sebe v chatě, která není stavěná na zimní pobyt a v zimě nejde pořádně vytopit. Tom sice říkal, že by mi tam donesl kamínka, ale já vím, že to nepomůže, a když si spočítám všechna pro a proti, těch proti je víc. Pro je jedině šukání, protože povídat si spolu můžeme telefonem nebo si posílat SMS. Proti: budu to mít, a když to mám, nejezdím tam ani v létě, když je teplo. A když to mám, nemůžu se s ním milovat tak, jak bych chtěla. Navíc jsem nastydlá. Kromě toho si potřebuju zařídit spoustu věcí. A hlavně: potřebuju psát a vydělávat peníze, protože když trávím večery s Tomem, skoro nic nenapíšu a skoro všechny prachy utratím za taxi.

Co mi vůbec přineslo setkání s Tomem? Sex s trochou násilí a luxusní restaurace. Tom často říká: „Když jsem byl mladej, myslel jsem si, že peníze jsou důležitý. Teď to vím.“ Nelpění na pořádku. Pořádek je pro mě důležitý pořád, vždycky byl, odjakživa, ale teď už ne tak moc. Prioritou se pro mě stala práce, abych měla peníze. Abych byla svobodná a nezávislá na rodičích. A abych něco dokázala.

Hraběnka

Čtvrtek, 21. září

Nakonec se já, Tom a Pavel sejdeme jen třech ve Vodičkově ulici před McDonaldem. Protože v Roxy baru mají otevřeno až od sedmi, jdeme k Rottovi. Najíme se, chlapi si dají čtyři piva, já tonic a pak víno, ale nějak hrozně rychle mi stoupne do hlavy. S přibývajícím množstvím piva a vína v krvi začnou padat zábrany, a zatímco ze začátku jsem si s Pavlem neměla skoro co říct, po pár skleničkách se začneme bavit o dost intimních věcech, o mezilidských vztazích a dokonce i o sexu.

U Rotta je i výprava japonských turistů a mezi nimi se proplétají muzikanti. Hrají na harmoniku a na housle a zpívají Vínečko bílé, Santa Lucia a dvě písničky dokonce zpívají přímo mně. Jeden z nich se na mě předtím dívá.

Všimnu si, že když si k vedlejšímu stolu, k němuž je Tom otočen zády, sednou dvě holky, občas se tam podívá. Pavel to zaregistruje také. A když si jde Tom později odskočit, řeknu Pavlovi, že si to pak s Tomem vyřídím, ale ve skutečnosti si to s ním vyřídím téměř hned. Trochu s Pavlem začnu flirtovat.

„Musím říct, že mě Tom fakt překvapil,“ podotkne Pavel, zatímco Tom je na toaletě.

„Proč?“ zajímá mě.

„Protože se zamiloval.“

„Já ale taky,“ přiznám.

Později mi Tom vypráví o jedné známé osobě pražského podsvětí, prostitutce s údajně šlechtickým titulem. Říkala si Hraběnka, bylo jí něco přes sedmdesát, ale byla štíhlá a oblékaná údajně chodila tak, že zezadu vypadala na sedmnáct. Podle toho, jak měla zařízený byt, prý nijak bohatá nebyla. Dvakrát s ní tančil. Dvakrát s ní spal? Mám se ho na to zeptat? Když s ní tančil, určitě ho musela chtít, je to pěknej chlap.

„Ale když se otočila, hrůza.“ Pak ale nevím, co dělal u ní v bytě. Jak jinak by věděl, jak ho má zařízený?

Pak se přesouváme do dalšího baru na Václaváku. Sedíme v prvním patře, v přízemí se tančí. S Pavlem se shodneme na tom, že tančit neumíme a nebudeme, ale Tom si zatančit chce. Jdu tedy, až když hrají pomalou skladbu, ale Tom chce zůstat i na rychlou. Vymluvím se, že jsem ráda, že stojím (díky stoupající hladině alkoholu) a že tancovat nemůžu.

Vždycky, když si jde Tom odskočit, probíráme s Pavlem věci, které před Tomem probírat nejdou. Hrozně ho zaujme, že jsem Toma sbalila já, a chce o tom vyprávět.

Příští zastávka Peklo. Dancing bar. A v Pekle padne další láhev cabernet sauvignonu. Když dopiju skleničku a čekám, až mi Tom dolije, a Tom stále nic, dolije mi Pavel. Dáme si pusu na tykání, a Tom Pavlovi říká, že by mu dal všechno na světě, ale mě ne. Hlídám si, kolik toho ještě mohu vypít, abych zůstala trochu střízlivá, ale Tom do sebe lije víno jako vodu. Nevadí mi to. Když je opilý, je povolnější.

„Hrozně moc tě miluju,“ svěřuje se mi, když se Pavel baví u  baru s barmanem.

„Já tebe taky,“ slyším svůj hlas a vím, že v tu chvíli lžu. Trochu. Ani v té SMS, v níž jsem mu psala, že ho miluju, jsem nepsala pravdu. Ze začátku jsem mu to říct chtěla, protože jsem to přesně tak cítila, ale teď je to najednou jinak. To, že momentálně cítím, že ho nemiluju, mi ale nebrání v tom skončit s ním v posteli.

„Chtěl bys spát v mojí posteli?“ zkouším neslušný návrh.

„Co vaši?“

„Nemusí o tom přece vědět,“ vypadne ze mě, mozek už totálně naložený a rozpuštěný ve víně.

„Tak jo.“

Opatrně odemykám, a přestože Tomovi říkám, abych byl tiše, mluví tak hlasitě, že ho naši musejí slyšet. Odvedu si ho do pokoje a zavřu dveře. Pak odnesu jeho cigaretu do koše a cestou ji ještě kouřím. Pak se osprchuji, a když se vrátím zpátky do pokoje, Tom už leží nahý v mojí posteli, kde už spal i Radim. A teď Tom. Radim i Tom měli odvahu přijít za mnou v noci, ačkoliv naši byli doma. Ale je to ještě odvaha, nebo blbost?

Když se s Tomem večer i ráno milujeme, moc z toho nemám, protože se neustále snažím, aby naši vedle nic neslyšeli. Snažím se být potichu, bojím se, aby nevrzala postel, aby Tom hlasitě nevzdychal, a pořád ho napomínám.

Udělal bys, co bych chtěla?

Pátek, 22. září

Budíme se až kolem sedmé a z původního plánu (chtěla jsem, aby Tom zmizel, až máma odejde do práce, což sice vyšlo, a až se táta bude sprchovat, což jsme propásli), nezbyl kámen na kameni. Tom mi navíc s klidem pokerového hráče oznámí, že táta večer otevřel dveře mého pokoje, když jsem byla v koupelně, a říkal mu, aby odešel. On naštěstí zůstal. A nic mi o tom setkání s tátou neřekl. Až teď.

Obléknu se a jdu do kuchyně, Tom čeká v pokoji.

„Ty jsi byla opilá?“ začne ne moc dobře táta. Právě snídá.

„Ne.“

„Ne? Tak proč jsi ho sem vodila? Už se to nesmí opakovat.“

„Nebyla jsem opilá. A byl to můj nápad,“ přiznám.

„Ne moc dobrý.“

Tom se chce jít vyčůrat, tak jdu na výzvědy, aby se ti dva nepotkali. Protože Toma bolí hlava, přinesu mu vodu a paralen. Trochu to přehnal, ale já jsem v pohodě. Když se oblékneme, jdu ho vyprovodit, táta stále snídá a navíc má puštěnou televizi, takže máme volné pole. Před Delvitou u stánku s občerstvením si dáme kafe, pak se rozprší a mně je zima, tak Tomovi popíšu, kudy se dostane na stanici autobusu, a já se vracím domů.

Večer mi už volá z chaty, ale kvůli špatnému signálu si nic neřekneme. Podle mě je víc doma tam než na Barrandově, i když je tam sám. Posílám mu SMS, aby mi zavolal odněkud, kde je lepší signál, abychom si mohli popovídat. A pak si pošleme asi třicet esemesek na dost intimní témata. O tom, kdy si to budu dělat, jestli jsem si tam strčila robertka a jestli jsem na něj přitom myslela.

Miluju tě, píše.

Já tebe také.

A hodně?

Hodně.

Už mi zase stojí, píše mi z ryb. Někdy dělá chyby, dost hrubé, ale protože je dobrej v posteli, odpustím mu je.

Jaký je tvůj sexuální sen? ptá se mě.

Když ti to řeknu, budeš o mně vědět úplně všechno. Půjčíš mi nějaké pornokazety?

Můžu mu vůbec někdy říct, na co při tom myslím? Udělal by pro mě, co bych po něm chtěla?

Je to dobře, nebo ne?

Neděle, 24. září

SMS mezi Prahou a Tomovou chatou létají čím dál tím častěji, a já z Toma nemohu dostat, co by chtěl se mnou ještě dělat v posteli. Samozřejmě čekám, že to bude aspoň trochu neobvyklé, aspoň trochu perverzní. Ale on mi odepíše, že na nějaké perveznosti moc není, že si se mnou raději povídá. Kecy. Já si s ním také povídám ráda, ale ještě radši se s ním miluju.

Večer piju modrého portugala, abych to dostala dřív a mohla se s Tomem milovat hned, jak přijede z chaty. Víno mi trochu stoupne do hlavy, a já si najednou uvědomím, že kdybych se s ním rozešla, byla bych nešťastná.

A další SMS z chaty? Zajímá ho, jestli si to budu dělat sama. A já odpovídám: Jsem doma sama, a protože tady nemůžeš být, udělala jsem si to sama. A co mi píše Tom? To si to můžeme dělat každý sám a nekomplikovat si život. Málem mě ta SMS rozbrečí, a já poznám, že ho stále miluju. Je to dobře, nebo ne?

Já si život s tebou komplikuju ráda. Já s tebou rád i nerad.

Je chytrý. Chytřejší, než jsem myslela. A miluju ho. Konečně to zase vím. Možná víc, než si myslím, než se zdá. Překvapivě zjišťuju, že ho pořád miluju. A to zjištění je moc příjemné. Když mi předevčírem napsal textovku, že mě miluje, a já odepsala: Já tebe taky, nelhala jsem. Nechci mu lhát.

Prachy k němu patří

Úterý, 26. září

Tom možná neumí vyjmenovaná slova, možná je vulgárnější než já, ale zároveň vím, že je ke mně upřímný. Něco mě k němu přitahuje, a vím, že peníze to nejsou. Ale má je, i když ne nějak moc, a pokud ho budu chtít, ty prachy k němu prostě patří. Druhá věc je, že si je neumí udržet. Když jsem po něm ještě toužila a myslela si, že ho nikdy nebudu mít, vůbec jsem nevěděla, co dělá, a jestli je bohatý. Naopak jsem si myslela, že se s ním dá mluvit jen o rybách a že je polda. Někde jsem to totiž zaslechla. Chudý polda. A přesto jsem doufala, že dokáže být nevěrný.

Co vlastně mezi námi je?

Středa, 27. září

Co vlastně mezi námi je? Neuvěřitelná síla a smršť. Možná osudová přitažlivost. Možná jen fyzická přitažlivost. Dneska se mi o něm zdálo. Byli jsme na chatě, Tom uvnitř, já před chatou, bavili jsme se u okna, v němž byla natažená síť, asi proti hmyzu, Tom se mě dotýkal rukama a říkal mi, že na mě nikdy nezapomene, a já ho hladila po rukou a líbala mu je. Síť mezi námi znamenala určitě překážku v podobě jeho manželství a možná i něčeho dalšího, naší jinakosti, mých ambicí a touhy prosadit se a jeho jakoby nicnedělání (zdá se, že starost o majetek mu moc času nezabírá) a také jeho peněz.

Menstruaci jsem zatím nedostala. Jenže, co když mi teď nebude špatně devět měsíců? Bože, jsem si téměř jistá tím, že nemohu být v tom, vždycky ejakuloval ven, na mé břicho, prsa, ale i obličej nebo vlasy, které pak nešly rozčesat. Jednou jsem ale byla opilá, takže pokud mi to udělal a nedal si pozor, je to jasné. Ale věřím na devadesát devět procent, že teď a s ním v tom být nemohu. A zbytek? Byla by to buď neuvěřitelná smůla. Nebo co jiného? Neuvěřitelné štěstí? Neuvěřitelná náhoda? Dítě s ním teď určitě nechci, to vím na sto procent. Zvlášť když si nejsem jistá tím, co mezi námi vlastně je. Miluju ho, ale pochybuji o nevědomých důvodech svých citů. Také nevím, po tom, co jsem si myslela, že ho už nemiluju, jak dlouho, a co všechno moje láska k němu vydrží. Jenomže právě tohle zamilovaný člověk neví nikdy. A jak by se zachoval on, kdybych byla těhotná? Byla by tohle zkouška našeho vztahu? Jeho žena si myslí, že jsem s ním kvůli prachům a že chci od něj dítě.

Stejně to jednou všechno praskne

Čtvrtek, 28. září

SMS, které si vyměňuju s Tomem, jsou čím dál tím intimnější, sprostější, perverznější, ale zároveň, alespoň pro mě, i vzrušující. Určitě ho nemůže nechat chladným, když mu napíšu, že bych ho chtěla mít v sobě a že jsem nadržená. Zprávy z dnešního dopoledne jsou takového kalibru, že jsem si byla téměř jistá tím, že si to při jejich čtení dělá. Píše mi, že mě vošuká a že mi ho tam vrazí.

Co se ti líbí? chce vědět.

Když se napiju, udělala bych ti všechno, co bys chtěl. A ty víš, co bych chtěl?

To mi musíš napsat ty sám.

Ono se mi to špatně píše i říká, ono je to totiž sprosté. Tak mi to, až budeme spolu, pošeptáš.

Líbí se ti lesbická láska? ptá se mě.

Mně hrozně, přiznává.

Později se o tom u něj v bytě bavíme a já mu po pravdě řeknu, že když se dívám v televizi na porno s holkama, nic mi to neříká, a že jsem to s holkou ještě nezkusila.

Lámu si hlavu nad tím, co všechno mu prozradit o sexuálním poutníkovi ve mně. Líbí se mi, když jsi trochu agresivní, kdybys mě svázal, zavázal mi oči a já tobě, polévání šampusem, whiskou a pissing. Tak abych mu napsala tohle, musela bych mít v sobě tak tři dvojky červeného. Stejně to jednou všechno praskne.

Večer jdu s Cassynkou, naší kočkou, na očkování a Tomovi píšu, že tam jdu a že mi může poslat nějakou SMS. Odpoví asi za hodinu, když už jsem zpátky doma.

Já jsem právě také s jednou kočkou na pivu. Nezlobíš se? Nezlobím, ale žárlím, píšu po pravdě.

Ta SMS mě totálně rozhodí. Představuji si Toma a vedle něj nějakou mladou kočku, která ho chce sbalit. Jsem úplně hotová. Naštěstí mi asi po půl hodině píše, že to byla legrace a že je na pivu se sousedem. Nejdřív byli ve FaPa a pak v Bechyni. Ve FaPa prý naproti němu seděla jeho žena, trochu opilá, a když mu přišla zpráva ode mě, chtěla ji ukázat a zajímalo ji, co mi psal. Ale prý jí to neukázal.

Ještě jsem to nedostala, ale protože jsem si dělala těhotenský test a výsledek byl negativní, jsem docela klidná. Tomovi jsem zatím nic neřekla. Chce, abych brala nějaké prášky.

„To víš, kdybychom se víc opili,“ obává se. A přitom opilí jsme byli už několikrát. Mám prý koupit tu trávu.

Přijeď

Pátek, 29. září

Odpoledne mi Tom volá z chaty.

„Chceš, abych přijel do Prahy?“

„Mám to dostat a od rána mě bolí břicho,“ fňukám do telefonu.

„Tak nemám jezdit? Mně je to jedno, že to budeš mít. Já chci bejt s tebou.“

„Ne, radši ne, fakt mi není dobře. A pošli mi nějakou hezkou zprávu.“

„Dobře, tak si pěkně lehni.“

Cítím, že je zklamaný, a tuším, jak se asi cítí. Za chvíli volá znovu a rozhovor se opakuje. A já bojuju. Jdu si otevřít cabernet sauvignon, naliju si skleničku a napiju se. Jedno vím jistě: Jestli nezměním své rozhodnutí, budu celý večer pít a možná i brečet. Je tohle láska nebo jde jen o sex? Píšu mu další SMS: Ještě chceš nebo můžeš přijet, nebo už jsi pil? Nějak předpokládám, že je na tom jako já a potřeboval se napít.

Za chvíli volá. „Tak mám přijet?“

„Jo. Přijeď.“ A je to jasné. Budu spát u něj a odejdu až ráno.

Později sedíme naproti sobě v Kaskádě, on má na sobě černou košili rozhalenou u krku a hrozně moc mu to sluší. Hrozně moc ho chci.

„Mě to tvoje jeho rozhodnutí přijet hrozně překvapilo,“ říkám mu.

„Musel jsem tě vidět, nemohl jsem to bez tebe vydržet.“

V Kaskádě vypije dvě piva, já dvojku červeného.

Doma mě seznamuje s perským zrzkem Oliverem, který je, na rozdíl od Cassynky, k cizímu, tedy ke mně, přátelský. Minule jsem ho neviděla, protože ho měla Agáta ve FaPa. Oliver přede, otírá se o mě, dotýká se mě packou a mňouká na mě.

Ještě než stačíme otevřít láhev červeného, začneme se líbat, hladit, svlékat a přesuneme se do postele. Sex s ním, přestože se většinou neudělám a nejradši bych si to pak udělala sama, je něco, co jsem ještě nepoznala. Tím si mě k sobě definitivně připoutal. Možná proto, že ho opravdu miluju a že mě tak fyzicky přitahuje. Nevím. Moje sexuální představy jsou tak perverzní, že o nich před Tomem zatím mlčím. Cítím, že se za chvíli udělá, ale on ho ze mě vytáhne a ještě aspoň půl hodiny pokračujeme. Líbí se mu, když mi může semeno roztírat po těle a zvlášť po obličeji. Poddávám se mu ráda, nechávám ho, aby mě plácal po zadku a strkal mi do něj prst. A já sama mu strkám prsty do pusy a on je tam zase strká mně. Ráda mu držím ruce za hlavou tak, aby jimi nemohl hýbat, ráda se s ním jako peru. Tvrdí, že naše milování má vzestupnou tendenci.

„Po tvrdým alkoholu jsem agresivní,“ přiznává. Měla bych mu ho naordinovat. Líbí se mi, když mi ubližuje, a já zase ráda ubližuju jemu. Škrábu ho, koušu, tahám za vlasy, držím jeho ruce, když mě chce objímat. V posteli jsme dva rváči.

Sjedeme ještě jednu flašku, jsem střízlivá, myslím, že piju pomaleji než on, hlídám se, ale on trochu opilý je, což mi vůbec nevadí. Po láhvi červeného mě začne líbat, vplétat se mi pod kůži a znovu si to spolu rozdáme, nejdříve na gauči a pak znovu v ložnici.

„Co by se ti líbilo?“ ptám se ho po milování.

„To ti řeknu, až to spolu budeme dělat příště.“ Dobře, příště mu to připomenu, po Jimu Beamovi ho rozložím na díly jako stavebnici a pak si ho zase složím.

„Jak jsem se na tebe vrhl na tom poli, nebyl jsem vzrušený fyzicky, ale psychicky.“

„Já vím.“ Na chvíli se odmlčím.

„Spíš se svou ženou?“

„Už sedm měsíců ne.“

Ráda bych o tom věděla, až si to s ní zase po roce rozdá. Musím mu říct, že bych to chtěla vědět a že se nebudu zlobit. Fakt nebudu? Sice mi to bude vadit, ale vyrovnám se s tím. Snad.

Ráno už nešukáme, a když mě hladí pod tričkem, tak jen proto, aby mě probudil. Pak jde uvařit kafe, já se jen tak povaluji v posteli a v rádiu právě zpívá Tammy Winette Stand by your man. Na chvíli se mi oči zalijí slzami, protože vím, že teď jsme sice spolu, ale nikdy ho nebudu mít pro sebe.

Oliver se staví u naší postele na zadní, aby na mě lépe viděl, a mňouká na mě.

„Dneska je tady nějaká jiná, viď?“ říká mu Tom, stojící mezi dveřmi.

„Už je hotové kafe,“ oznámí mi.

V noci se mi o Tomovi, u něj, vedle něj zdálo. Že se milujeme, on má svázané ruce a zavázané oči a já na něm sedím. Možná by měl příště konečně vyndat pouta, šátek a trochu si se mnou začít hrát.

Nejsem z ledu

Sobota, 30. září

Dnes jsme tak nadržení, že jedeme do hotelu Sport.

„Líbí se mi, že neděláš žádný drahoty a rovnou jdeš do toho,“ říká mi Tom a pokračuje. „Že neříkáš, že nechceš, když chceš, a řekneš mi do očí, že to ode mě chceš, třeba i v hotelu.“

Toma v hotelu znají, dá recepčnímu tři kila, najíme se, Tom si dá svíčkovou se šesti a já boloňské špagety Za tři kila na dvě tři hodinky získáme klíče od pokoje. Pokoj je pěkný, dokonce se saunou, ale ta je zamčená. Pochopitelně, za tři stovky. Ale kdybychom chtěli, dostali bychom klíče i od ní. Nejdřív se osprchujeme, Tom jde první, já se k němu přidám, a už pod sprchou se začneme líbat, hladit a vplétat jeden do druhého a pak pokračujeme v posteli. Trvá to hrozně dlouho, fyzicky mě to s ním vždycky úplně odrovná, a přesně vím proč. Jindy jsem se vždycky snažila uspokojit jen partnera, a na sebe kašlala. Teď je to jiné. Co by se mnou musel dělat on, abych se udělala i já?

„Dělej, stříkej,“ rozkazuje mi.

Asi si koupím robertka, menšího než mám teď, protože toho současného do sebe ani do pusy nestrčím ani náhodou. Abych si sama vyzkoušela, kdy jsem schopná se udělat, aniž bych si přitom představovala ty perverznosti, co dosud. Když si to dělám sama, je to jednoduché. Lehnu si na břicho, mezi nohy si strčím robertka nebo se jen tak třu o postel a za pomoci fantazie jsem hotová za chvilku. Ale když se neudělám při sexu s ním, stěží se udržím, abych si to pak neudělala sama. On neví, že mi to vadí, a já ani nechci, aby to věděl. Myslí si, že mi stačí, jak mi to dělá. To proto, že jsem mu to řekla. Ale já nejsem z ledu. Jen trochu perverzní a bojím se to Tomovi říct. Takhle roztávám jenom sama, s jeho obrazem v rámu svých představ. Zatím mu to říkat nebudu. Narozena ve znamení vah, vyrovnávám se s tím, jak umím. A umím to docela dobře, ale jen sama. Co s tím? Když nepijeme, prožitek ze sexu je daleko intenzivnější. Pro mě, i pro něj.

„Miláčku, miluju tě, miluješ mě taky?“ ptá se mě při milování.

„Jo.“

„A udělala ses vůbec?“ chce vědět později.

„Ne, ale nevadí mi to,“ trochu zalžu.

„V chlapovi to většinou není, některá ženská se udělá i třikrát a některá vůbec.“

Co já na to? „Když si to dělám sama, udělám se hned.“

„A můžu se někdy dívat?“

„Jo,“ přikývnu.

Další jeho SMS.

Miluješ mě hodně? ptá se. Proč se ptáš, když to víš.

Já to rád slyším. Milování v tom hotelu bylo zatím to nejlepší, co jsem s tebou zažil, hodně jsi mě vzrušila.

No, když ho vzruší i SMS, nedivím se, že ho vzruším já, nahá v posteli, když si sahám mezi nohy.

Dohodneme se, přestože si večer voláme, že mi pošle ještě nějakou SMS.

„Nějakou perverzní?“ chce upřesnit.

„Jo.“

Neděle, 1. října

Tom píše až ráno, ale nic perverzního. Doufám, že během dne třeba ještě zavolá, ale nevolá. Večer už to nemohu vydržet a volám mu sama, jenže signál je někde na bodě mrazu.

„To jseš ty? Co chceš?“ ptá se, protože přede mnou mu volala jeho žena. To už je na mě moc. Oči mám plné slziček, snad z lásky nebo co. A to jsem byla nedávno nešťastná z toho, že ho už nemiluju. Jak to tedy vlastně mezi námi je? Přežila bych to bez vína, kdybych se s ním rozešla? Kdyby mě přestal milovat? Faktem je, že já jsem ambiciózní a toužím po slávě, zatímco on jen po penězích. Ale to já také. Aspoň něco, co máme společné, když ne orgasmus.

„Už nic, zapomeň na to,“ rezignuju.

Pondělí, 2. října

Tom volá hned ráno.

„Uvidíme se dneska?“ ptá se, jako by se včera nic nestalo.

„Nemám čas,“ odpovím, ne podle pravdy.

„Ty se ještě zlobíš?“

„Trochu.“

„Promiň, mám problémy doma, mrzí mě to. Potřebuju tě vidět.“

„Tak jo,“ souhlasím.

Sejdeme se po obědě v holešovické tržnici a chodíme po obchodech, kde Tom potřebuje něco koupit. Prohlížíme si sedací soupravy, auta v bazaru, kožené bundy, zlato, boty, zajdeme i do Army shopu a nakonec si v bufetu dáváme kafe.

„Viděl jsem pěknou koženou bundu, s hadím vzorem, asi za dva tisíce.

Koupím ti ji.“

„Já nechci, abys mi něco kupoval,“ namítám.

„Slušela by ti. Já bych ti ji chtěl koupit,“ nenechá se odbýt.

„Tak jo.“

Je to docela příjemné odpoledne, a pak ještě projdeme asi pět autobazarů. Tom si chce koupit auto, ale ještě neví jaké, nejradši by alfu romeo, mercedes nebo BMW.

Když se večer loučíme, říká, že musí být také někdy doma. Sakra.

A tobě to vadí?

Jak ho naladit

Co o mně neví?

Proč nevolá?