Nejvzácnější vzpomínky

Věra Krpálková

Vezměte do ruky knihu Nejvzácnějších vzpomínek

a pojďte se spolu s námi zastavit...

…zavzpomínat na dětství, život, na maminku.

Moje milá maminko

Jsi anděl, který mě provází životem

Jsi milion nádherných vzpomínek

Jsi světlo, svítící na cestu

Jsi ruka připravená vždy pomoct

Jsi pohlazení v těžké chvíli

Jsi víra v dobré věci

Jsi opora, když je třeba

Jsi kamarád, co je vždy při ruce

Jsi láska, která nikdy nechyběla

Jsi naděje, že vše je tak, jak má být

A za to vše ti vzdávám dík

Promrzlá chata.

Všechno voní známou vůní a chladným vzduchem. Už se těším na jablíčka. Velká žlutá jablka ukrytá ve sklepě.

„Hlavně nesklouzni!“  Vnímám sice mokré schody do sklepa, ale jsou mi ukradené. Chvatně vybírám z lísky to nejkrásnější. Které si mám vzít!? Těžké rozhodování! Jedno vedle druhého mě vábí svou zlatou orosenou slupkou. Zakousnout se do takového chladného jablka, až to chřupne, je božské!

„Brr…, že tě nebolí zuby!“ ozývá se z kuchyně, ale já na to nedbám. Tohle prostě miluju!

Maminka zatím v kamnech rozdělala oheň. Na nich se začíná vařit voda v konvici.

Sedíme kolem nich na malých stoličkách, namačkaní v jedné malé místnosti. Všude kolem je zima až to praští, ale tady… Tady je naše malé království.

Černá hodinka. Horký čaj, praskání hořících větviček a šišek, míhání světýlek z pootevřených kamnových dvířek. Hra světel a stínů. A maminčino vyprávění.

Malý ráj na zemi.

Až po letech jsem zjistila, že ses tam schovávala…

Poslední útočiště, když život tě zatlačil do kouta.

„Jů, to je ale velký koník!“

„Nemáš u sebe v pokoji hrneček?“

A hrnky? Jsou uvnitř uvězněné.

Apríl.

„Dojez to až do dna. No tak, ještě dvě, tři lžíce.“

„Hyjé, koníčku, hyjé!“

Každou neděli jsme vozili domů květiny.

Ach, maminko!

Měla jsem domeček z větví jabloně

Na konci týdne

Dva obličeje rozmazané za tlustým sklem dveří.

Zpozdila jsem se.

Temné nebe rozzářené nekonečnem hvězd,

Poprvé sama.

Nastal můj čas.

Úsměv na rtech,

Copyright

Table of Contents

Nejvzácnější vzpomínky

Moje milá maminko

Promrzlá chata.

„Jů, to je ale velký koník!“

„Nemáš u sebe v pokoji hrneček?“

Apríl.

„Dojez to až do dna. No tak, ještě dvě, tři lžíce.“

„Hyjé, koníčku, hyjé!“

Každou neděli jsme vozili domů květiny.

Ach, maminko!

Měla jsem domeček z větví jabloně

Na konci týdne

Dva obličeje rozmazané za tlustým sklem dveří.

Zpozdila jsem se.

Temné nebe rozzářené nekonečnem hvězd,

Poprvé sama.

Nastal můj čas.

Úsměv na rtech,

Copyright