Kytička veršů

z mých povídek a románů

Hana Militká

Verše vznikly pro mé romány v letech 2010 až 2018

Úvodní báseň napsal můj bratr Jan Militký

Radost

Já radost sklidil jsem

to díky vám.

Tu radost z vděčnosti

zas dále posílám.

Tu radost posílám celému světu.

Jak že to dokážu? No, po internetu.

Jan Militký

Osudové setkání

Životy našimi projde spousta lidí.

S některými se spřátelíme.

S někým strávíme mládí.

S někým zůstaneme navždy.

S někým se nemáme rádi.

Někoho nechceme už nikdy vidět.

Po někom toužíme, chceme s ním být stále.

Víme, že naplní náš život.

Budiž nám dopřány ty vzácné chvíle.

Jen zcela výjimečně potkáme vzácné osobnosti.

Jsou pro nás velkým přínosem.

Chraňme si jejich přátelství.

Jsou jedineční a jdou nám příkladem.

Někdy se někdo mihne kolem nás.

Ani si řádně nevšimneme.

Nevíme, že to byl ten jediný a pravý.

Život nám letí, my stále čekáme.

Možná toho správného už víckrát nepotkáme.

Važme si lidí férových a správných.

Bez nich bychom se utrápili.

Je to náš poklad největší, náš život.

Bez nich bychom tu už dávno nebyli.

Narození

Zrození je zázrak přírody.

Všichni obdivují malého ptáčka, malého človíčka.

Přejí mu štěstí, zdraví, všechno nejlepší.

Někteří mu nic nepřejí. Ani mu nic nedarují.

Závidí mu - lásku, mládí, vilu, auťák, prachy.

Vždyť on má všecko a já nemám nic!

Aby človíček dospěl, našel své místo na slunci,

musí ujít velmi dlouhou a složitou cestu.

Ne vždy se to plně povede.

Ten malý potřebuje kolem sebe dobré lidi,

kteří mu pomáhají, radí, mají ho rádi.

Pokud mu špatně radí, nemá šanci uspět.

Bez dotyku se dá ublížit. Pohledem se dá zneužít.

Pokud jej zneužijí, nemusí se jedinec už nikdy vzpamatovat.

Nedojde ke spokojenosti, k naplnění života.

Neví, proč se mu nedaří. Co se pokazilo, co provedl.

Prožije pak zoufalý a nešťastný život.

Jak málo stačí k tomu, abychom ublížili.

Jak málo stačí, abychom mladý život zničili.

Tak velikou máme odpovědnost.

Sen

Pomalu, ale jistě se schylovalo k válce.

Nikdo nevěděl, kolikáté.

Zda k první, druhé, sté, nebo kolikáté.

Nikdo už je nepočítal.

Nikdo si ji nepřál.

Nikdo nepochyboval, že k ní dojde.

Nikdo nepočítal šrámy z boje.

Nikdo nepočítal ztráty svých blízkých.

Nikdo necouvl, nikdo se nevzdal.

Všichni byli stejně tvrdohlaví.

Všichni se viděli jako vítězové.

Všichni vše dali do boje.

Všichni věděli.

Jednoho dne zahynou úplně všichni.

Tolik toužili po míru.

Ale nenašel se nikdo, kdo by o něm začal vyjednávat.

A tak se stalo. Pak už opravdu nebylo nic.

Vlastně vše plynulo dál.

Láska

Proč vlastně milujeme?

A proč se trápíme?

Proč rádi jíme, rádi se napijeme?

Čím to je, že pro lásku schopni jsme

všechno hned opustit, zavrhnout, nechat být?

A proč se bojíme, že bez lásky zahyneme?

Co je to láska? Jaký je to cit?

Hluboký vztah k jiné bytosti.

Nebo snad pocit vlastnictví či moci?

Jsme schopni všechny strasti přijmout?

Ve jménu lásky můžeme i zhynout!

City a pudy stále vítězí!

Kdo jsou blázni?

Kariéra

Touha

Minutku postůj, dej mi čas!

Babí léto udeřilo

Čas na pozdní hovor u kávy

Povídky

Poslání

Hledání

Touha

Melodie

Láska

Babí léto udeřilo

Přede mnou neutečeš!

Rozhovor

Šepot

V divadle

Lov

Zelený trávník

Zelené údolí

Holčička

Hra

Kytička veršů

Hana Militká,

Copyright