se psím hovnem na podrážce

zdeněk hledač

básně 2016 - 2017

básně 2016

nedohoda

časně k ránu vplížila se

(takových už znal jsem dost)

do pokoje v celé kráse

moje nová budoucnost

zdála se mi vyděšená -

snad, že nespím v pyžamu

(přece jen jsme muž a žena…)

řekl jsem, že nevstanu,

stejně nám to nevychází,

nám i stíny nestíní…

pro mě za mě ať si srazí

vaz… či židle v kuchyni

držím si od těla

držím si od těla své ruce nenechavé -

jen matně vzpomínám, že tíhly k pohlaví…

od přírody levý jsem dával přednost pravé,

té, co mě teď po nocích tluče do hlavy

špatně se usíná, když nevíš, jestli vstaneš -

ještě tak zaspat, až mě sejmou docela…

lexaurin s fernetem… tak dobrou, můry! - a než

nastavím ksicht, držím si ruce od těla…

mám špatnou paměť na rysy

mám špatnou paměť na rysy

těch vašich divných ksichtů,

však s tímhle, možná… snad… kdysi

jsme jedli stejnou šlichtu,

ta držka vyšlá z výčepu

nese punc nedůvěry,

když civím na ni do střepu

a ptám se: ty jsi který?

svinovské mosty

svinovské mosty… tolik směrů,

těch možností! tak adié

mrazivý vítr od severu

vrývá mi nehtem do šíje

GPS další křižovatky

pode mnou nitky kolejí…

tak jednosměrnou! v rámci zkratky -

o deset metrů hlouběji…

já za nic

můj sen měl sen - se seňoritou…

však to, co zvoní u dveří

je krutá srážka s realitou…

teď zamknul nás, a nevěří,

že co se krásné zdálo v hlavě

po probuzení neplatí,

a vzhlíží ke mně vyčítavě -

snad někam… směrem do gatí?

fakt vůbec nevím, co tam hledá -

já do snů svým snům nekecám…

(a jen si říkám: tomu běda,

čí sen zná svého člověka…)

literární komise

že prý mi nerozumí –

ač umím zdárně česky,

že prý mě nechápe –

ač mám dva roky vejšky

lehce mě přehlíží -

ač měřím k dvěma metrům,

že prý jsem mimo -

mimo svět, a metrum…

ještě se umím smát

ještě se umím smát

svým vlastním blbým kiksům:

v hubě mám automat

- zubů tři řady snad –

vhodné tak do komiksu…

ještě si dojetím

dokážu třepat bradu:

pláču, a to je tím,

že můj smích neletí

už ani pro parádu…

co mi chybí v CV

přepral jsem sám sebe – měl jsem slabou chvilku,

a tak jsem se zdatně skolil z pravoboku

jednou přesnou ranou přímo do zátylku

po které jsem chrabře zvolal: do útoku!

příště si dám bacha na sebe – tu krysu,

co je sobě Kainem, ač si bratrem není…

a teď nevím - uvést do životopisu

chlap, který se přežil? - nic moc ke chlubení…

v plné palbě

dnes už mi nehažte reklamu do schránky,

už mám dost všeho a sekeru u banky,

byt plný pičovin na čtyři životy,

k půlnoci opustím první z nich… pro boty

z papíru (ve slevě!) sjedu si tramvají,

ještě se s odporem rozhlídnu po kraji -

drahýs´ byl, živote! - sere mě (nejen to),

že jsi mi neslevil jediné procento…

návraty

když vracím se domů ke své ženě

jak kořist sebe v kvádru smýkám,

a svět se tváří vyděšeně…

být čelem ke zdi, zády nikam…

a ona něžně přivítá mě:

kde jsi byl? - páni, ta mě sjezdí! -

rozseká, slepí, podá rámě…

být zády nikam, čelem ke zdi…

když (potom) ve své hladomorně

lepkavé louže po mě smýčí

mám strach, že Svět je zpátky v normě:

piča je vše, a vše je v piči…

do ráje se mnou!

ještě že aspoň ty jsi napůl světice -

máma mi říkala, ať si tě hýčkám…

až se ti vypařím, můj otisk na klice

sejmi a uschovej… vždyť přece víš, kam…

ukrytý pod sukní (trouby už hlaholí)

v otisku papilár na horkém stehně

sotva mě zahlídnou zrcátkem na holi…

vetřený do tebe (zvenčí, i zevně)

vetřu se za bránu slíbených zážitků -

tvůj malý kontraband na cestě k spáse

vejdeš, a zašeptáš: jsme tady, dobytku…

sama, až zabolí… i se mnou, zdá se…

zmýlená

o díru vedle! – nadávám si…

ač zkušený, tak se mi stává

že (ve tmě) mířím blbě kamsi

k té, co se tváří, že je pravá,

tři možnosti… já neomylně

opět jsem mimo… ztrácím hlavu

(ach pardon, že to zní tak vilně)

nacpanou drsně do rukávu…

daruji byt

daruji byt – a všechno co v něm

leží… jo, včetně gauče…

kuchyňská linka, krb (i s ohněm),

noviny, deka, papuče,

fakt vůbec žádné zádrhele,

nijaká věcná břemena…

(jen jedno věčné – chlap jak tele,

který se těší tebe na)

mimořádná

mám všechny běžné úchylky -

ach, je nás, myslím, spousta…

tak třeba – stáhnu trenýrky

přidejte se!

podruhý snad jinak

ostravské limericky

tichá pošta

stěžuju si vodě

tak zase někdy

už zase žeru sóju

po větru

až si mě budoucnost do kafe nadrobí

namlouvánky

sousedská

až zase potáhnu

podívej, nebe rudě hoří

jestli se vzbudím, štípni mě

mládež je fajn

drsná noční ostravská

potulným chtěl jsem

někteří muži nejsme z Marsu

na seřadišti

co by motýl

za láskou

jak na teplákách pruhy

na dlani srdce půl

malé špitální blues

do deště

na všechny strany světa křičím

že nebrečím

vystřižený z časopisu

dobře organizovaná samota

jen něžně biju o mříže

vánoční přímluvy

básně 2017

mrzne slina na chodníku

polokomunikační

brněnské limericky

Tamaře

břeclavské limericky

báseň psaná na manžetu

na tango jsou potřeba dva

po kouscích

v parku osvoboditelů

na tanga jsou potřeba dvě půlky

organický psychosyndrom

vytrvale v hajzlu

pravá falešná svíčková

vyváženě nekorektní

na sebe nasrán

psi, a křídla

jazyk plazím středem

vytrvale kolem světa

bludný Moravan

vratná

cirkus bude

se zájmem nahlížím barbínám pod sukně

nepůjdu domů

dnes ráno exnul svět

za tebou

pomalé připojení

děkuji, živote

na půli cesty k Jistebníku

té tvé

zříkám Se

hlas lidu

tak aspoň něco…

zahrádkářská

dobře ztracený čas

jak to přesně bylo, ale asi ne…

spanilá jízda načerno

hřeješ mě

umřel bych bez tebe

výroční

na schodech kostela

milovaná

pražské limericky

na výstavě miniatur

mít tak, čeho není…

zamilovaný děvkař

jen pro tebe

ukážu ti ho, a nechci za to peníze

značně blbá, však zamilovaná báseň

podle zásad

modlitba za hřích

pirátská ostravská

v malých botách za velké ideály

těžko vejít do nirvány

mini báseň pro tebe

co svět světem

pojď holka, udělám tě šťastnou

podzim mi tančí na zátylku

růže je královnou všech květin

se psím hovnem na podrážce

už ani čertem

zpráva z cest po tvém plochohrudí

novoročenka