Council on Foreign Relations (CFR) je nezávislá, nestranická členská organizace, think-tank a vydavatelství. Klade si za cíl informovat své členy, vládní úředníky, vedoucí pracovníky soukromého sektoru, novináře, pedagogy a studenty, občanské a náboženské představitele i další zainteresované občany, pomáhat jim lépe porozumět světu a zahraničněpolitickým rozhodnutím, kterým čelí nejen Spojené státy, ale i další země. Byla založena v roce 1921 a své poslání naplňuje tím, že udržuje co největší různorodost své členské základny, vede speciální programy na rozvoj odborného povědomí nastupujících generací zahraničněpolitických lídrů. Pořádá setkání nejen ve svém sídle v New Yorku, ale i ve Washingtonu a dalších městech, kde se scházejí vysocí vládní úředníci, členové Kongresu, světoví vůdci a významní myslitelé, aby společně s členy CFR diskutovali o významných mezinárodních otázkách. Podporuje studijní programy nezávislého výzkumu a umožňuje vědcům v rámci svých programů vydávat články, příspěvky či knihy, pořádat kulaté stoly analyzující nejrůznější zahraničněpolitické otázky a předkládající konkrétní politická doporučení. Mimo jiné vydává Foreign Affairs, přední časopis s tematikou mezinárodních vztahů a zahraniční politiky USA; sponzoruje nezávislé studijní skupiny, jež vypracovávají zprávy a politická doporučení k nejdůležitějším zahraničněpolitickým tématům; poskytuje aktuální informace a analýzy o světovém dění a americké zahraniční politice mimo jiné i na svých internetových stránkách: www.cfr.org.

CFR nezaujímá žádné institucionální postoje k politickým otázkám a není v žádném vztahu s vládou USA. Za všechny názory vyjádřené v jejích publikacích a na jejích internetových stránkách nese výhradní odpovědnost autor či autoři.

THE WORLD ACCORDING TO CHINA

Copyright © Elizabeth C. Economy, 2022

The right of Elizabeth C. Economy to be identified as Author of this Work has been asserted in accordance with UK Copyright, Designs and Patents Act 1988.

First published in 2022 by Polity Press

Czech edition © Bourdon, 2023

This edition is published by arrangement with Polity Press Ltd., Cambridge

Translation © Denis Molčanov

Cover design © Jiří Dvorský

ISBN: 978-80-7611-081-6

Vytvoření elektronické verze Dibuk, s. r. o., 2023

OBRAZOVÁ PŘÍLOHA

grafy, mapy a tabulky

Obr. 1.1 Si Ťin-pching na setkání s Vladimírem Putinem v Moskvě, 4. červenec 2017 18

Obr. 1.2 Důvěra v prezidenta Siho ve světě (2019–2020) 37

Obr. 2.1 Počet Konfuciových institutů ve světě (2004–2020) 65

Obr. 2.2 Pět největších odběratelů zbraní „made in China“ (2017–2019) 71

Tab. 2.3 Srovnání prodeje zbraní (miliony USD) 2017–2019 73

Tab. 2.4 Podpora čínských pozic zeměmi přijímajícími čínské investice v rámci BRI 78

Obr. 3.1 Hongkongské prodemokratické demonstrace 16. června 2019 82

Mapa 4.1 Výstavba přístavů a další čínské investice v oblasti Indického oceánu 126

Mapa 5.1 Šíření 5G sítí společnosti Huawei 177

Tab. 6.1 Vedoucí postavení Číny v institucích globálního řízení 2020 191

Tab. 6.2 Země podporující čínské pozice v otázkách Xinjiangu, Hongkongu a Jihočínského moře 208

SEZNAM ZKRATEK

ADB Asian Development Bank – Asijská rozvojová banka

AIIB Asian Infrastructure Investment Bank – Asijská investiční banka pro infrastrukturu

ASEAN Association of Southeast Asian Nations – Sdružení národů jihovýchodní Asie

BARF Belt and Road Forum – Fórum Pásu a stezky

BIS  Bezpečnostní informační služba (ČR)

BRI Belt and Road Initiative – Pás a stezka či Nová hedvábná stezka

CBA Chinese Basketball Association – Čínská basketbalová federace

CCTV China Central Television – Čínská ústřední televize

CDB China Development Bank – Čínská rozvojová banka

CGTN China Global Television Network – Čínská globální televizní síť

CI Confucius Institutes – Konfuciovy instituty

CICIR China Institutes of Contemporary International Relations  – Čínský institut současných mezinárodních vztahů

COSCO China Ocean Shipping Company – Čínská společnost zaoceánské přepravy

CPEC China–Pakistan Economic Corridor – Čínsko-pákistánský ekonomický koridor

CPTPP Comprehensive and Progressive Agreement for Trans-Pacific Partnership – Komplexní a otevřená dohoda o Transpacifickém partnerství

ČLOA  Lidově-osvobozenecká armáda ČLR

ČLPPS  Čínské lidové politické poradní shromáždění

ČUVK  Ústřední vojenská komise

DPP Democratic Progressive Party – Demokratická strana pokroku (Tchaj-wan)

DRAM dynamic random-access memory – dynamická počítačová paměť (s náhodným přístupem)

DSR Digital Silk Road – Digitální Hedvábná stezka

EDA electronic design automation – automatické projektování elektroniky

EICB Čínská exportní a importní banka

FAO Food and Agriculture Organization – Organizace pro výživu a zemědělství při OSN

FDI foreign direct investment – přímá zahraniční investice

FOIP Free and Open Indo-Pacific – svobodný a otevřený prostor Indického a Tichého oceánu

GSM Global System for Mobile Telecommunications  – globální mobilně-telekomunikační systém

HKHRDA Hong Kong Human Rights and Democracy Act – Zákon o lidských právech a demokracii v Hongkongu

HKSAR Hong Kong Special Administration Region  – Zvláštní administrativní oblast Hongkong

HSMC Wuhan Hongxin Semiconductor Manufacturing  – Výrobna polovodičů Hongxin (Wuhan, ČLR)

HSR Health Silk Road – Hedvábná stezka zdraví (HSZ)

ICAO International Civil Aviation Organization – Mezinárodní organizace pro civilní letectví

ICCPR International Covenant on Civil and Political Rights – Mezinárodní pakt o občanských a politických právech

ICT information and communications technology  – informační a komunikační technologie

IDA Institute for Defense Analysis – Institut obranných analýz

IEC International Electrotechnical Commission  – Mezinárodní elektrotechnická komise

IFC International Finance Corporation – Mezinárodní finanční korporace

IMF International Monetary Fund – Mezinárodní měnový fond (MMF)

IPO initial public offering – vstup na akciový trh

ISO International Standards Organization – Mezinárodní organizace pro normalizaci

ITU International Telecommunication Union – Mezinárodní telekomunikační unie

KMT Kuomintang – Čínská národní strana

KS Číny  Komunistická strana ČLR

NBA National Basketball Association – Národní basketbalová asociace (USA)

NDRC National Development and Reform Commission  – Národní komise pro rozvoj a reformy ČLR

NED National Endowment for Democracy – Národní nadace pro rozvoj demokracie

NÚKIB Národní ústav pro kybernetickou a informační bezpečnost (ČR)

OOP osobní ochranné prostředky

PKU Peking University – Pekingská univerzita

RCEP Regional Comprehensive Economic Partnership  – Regionální vše-ekonomické partnerství

SCO Shanghai Cooperation Organization – Šanghajská organizace pro spolupráci (ŠOS)

SDG Sustainable Development Goals – Cíle udržitelného rozvoje (program OSN)

SIA Semiconductor Industry Association – Asociace výrobců polovodičů

SSF Strategic Support Force – Podpůrné strategické síly ČLOA

TČM Tradiční čínská medicína

THAAD Terminal High Altitude and Area Defense – obranný raketový komplet protivzdušné obrany (USA)

TRA Taiwan Relations Act – Zákon o vztazích s Tchaj-wanem

UFWD United Front Work Department – Oddělení jednotné fronty ÚV KS Číny (OJF)

UMC United Microelectronics Corporation – tchajwanský výrobce polovodičů

UN DESA United Nations Department of Social and Economic Affairs  – Odbor ekonomických a sociálních otázek OSN

UNCLOS United Nations Convention on the Law of the Sea – Úmluva OSN o mořském právu

UNHRC United Nations Human Rights Council – Rada pro lidská práva OSN

UNIDO United Nations Industrial Development Organization  – Organizace OSN pro průmyslový rozvoj

VSLZ  Všečínské shromáždění lidových zástupců

WHA World Health Assembly – Světové zdravotnické shromáždění (SZS)

WHO World Health Organization – Světová zdravotnická organizace (SZO)

PODĚKOVÁNÍ

Při práci na této knize jsem se těšila dlouhodobé podpoře Hooverova institutu a CFR – mých druhých domovů. Oddaná služba těchto institucí ve prospěch komplexní politické diskuse přispěla ke vzniku živého intelektuálního prostředí, jež mě podnítilo zprvu k bádání a poté i k sepsání tohoto textu. Hooverův institut i CFR jsou plné skvělých vědců a kolegů, díky nimž mi bylo ctí i radostí chodit do práce. Condoleezza Riceová a Richard Haass, prezidenti těchto institucí, mi navíc poskytli vedení, inspirovali mě vlastní vědeckou prací a pomohli mi lépe se orientovat v zákoutích politického světa.

Další dík patří mým recenzentům za jejich zasvěcené rady. Richard Haass a James Lindsay, ředitel studijního oddělení při CFR, přečetli celý text a poskytli cenné náhledy, stejně jako oba editoři, kteří si přáli zůstat v anonymitě. Adam Segal a Karl Eikenberry, mí dobří přátelé a kolegové, se o práci nad mým textem podělili a též přispěli k jeho podstatnému zkvalitnění. Zvláštní poděkování dlužím Endymu Zemenidesovi, jenž mě uvedl do řecké zahraničněpolitické komunity a poskytl mi řadu vhledů do toho, jak Čína uplatňuje svou diplomaticko-ekonomickou moc mimo své hranice. O své znalosti a postřehy se velkoryse podělili i další přátelé, kolegové a diplomaté v Číně, střední Evropě, Latinské Americe i Spojených státech.

Velké díky patří vědeckým spolupracovníkům Lucy Bestové a Michaelu Collinsovi, kteří mi poskytli spolehlivé výzkumné zázemí v průběhu celého tvůrčího procesu, uplatnili svého edičního génia, když se rukopis blížil k dokončení, a co je snad nejdůležitější, den co den přinášeli k pracovnímu stolu pozitivní přístup a dobrou náladu.

Ráda bych též poděkovala redaktorce Louise Knightové a asistentce Inès Boxmanové z nakladatelství Polity Press za jejich pomoc a trpělivost během našeho společného úsilí. Byla radost s nimi spolupracovat, stejně jako s Justinem Dyerem, jenž zásadní měrou přispěl při závěrečném ověřování faktů.

Fordova nadace, Nadace H. Lucea a Starrova nadace mi v průběhu let poskytly svou neutuchající podporu, a podepsali se tak i na této práci.

V knize jsou vyjádřené mé osobní názory, za případné omyly jsem zodpovědná výlučně já sama a v žádném případě nesmí být připisovány nikomu z výše uvedených spolupracovníků.

Podstatnou část knihy jsem napsala během pandemie covidu-19, jež světu připomněla, jak křehký život je a jak důležité je trávit čas s těmi, na kterých člověku nejvíce záleží. Platilo to i v mém případě, když jsem mohla zůstat doma se svým manželem Davidem, jenž pro mě zůstává zdrojem energie a optimismu, a našimi třemi (většinou již) dospělými dětmi Alexandrem, Nicholasem a Elenií – což představovalo nečekaně světlý bod v jinak velmi temném roce. Naše společně prožité chvíle spolu s dálkovými hovory s mými rodiči Jamesem a Anastasií a sourozenci Peterem, Katherine a Melissou mi byly neustálou připomínkou toho, co je na tomto světě nejdůležitější.

POLITIKA A PANDEMIE

Generální tajemník Komunistické strany Číny (KS Číny), prezident Si Ťin-pching[1] při zahajovací videokonferenci Světového zdravotnického shromáždění OSN (SZS) 18. května 2020 nabídl mezinárodní pomoc ve výši 2 miliard dolarů na dobu dvou let pro co nejrychlejší vypořádání s pandemií covidu-19 na celosvětové úrovni. Do mezinárodního povědomí se tento virus poprvé dostal právě v souvislosti s jeho zemí a nyní se šířil zbytkem světa, zatímco Čína šíření viru na svém území již z velké části kontrolovala a každodenní život se zde vracel do normálu. Si byl připraven pomoci dalším státům, které by o to požádaly; mimo jiné slíbil, že ve chvíli, kdy Čína připraví spolehlivou vakcínu, ji jeho vláda učiní „veřejně přístupnou pro všechny“. V reakci na halasný apel více než 120 zemí po mezinárodním vyšetřování původu viru, jemuž se Čína dosud bránila, prohlásil, že také on podporuje „komplexní přezkum globální reakce na covid-19“.[2] Tímto obratným tahem cílil na to, aby Čína měla svého zástupce při mezinárodním vyšetřování a případná zpráva obsahovala podrobné informace o úspěšném potlačení viru ze strany Pekingu. Jednalo se také o osobní diplomatickou prestiž: jeho projev připomněl triumf z Davosu z ledna 2017, kdy vyzdvihl vůdčí postavení Číny v oblasti globalizace a volného obchodu, a ze Ženevy, kde se zavázal plnit Pařížskou dohodu o změně klimatu. Velkorysost tohoto projevu postavila Čínu opět do ostrého kontrastu se Spojenými státy, jejichž prezident Donald Trump ve stejnou chvíli zpochybňoval životaschopnost Světové obchodní organizace, odstoupil od Pařížské dohody a pouhý měsíc před Siovým projevem oznámil, že Spojené státy zastaví veškeré financování Světové zdravotnické organizace (SZO).

Pokud by Si Ťin-pchingovu závazku před SZO odpovídala čínská zahraniční politika v průběhu pandemie, zbytek světa by se mohl oprávněně radovat z toho, že v něm nalezl v 21. století tolik potřebného světového lídra. Čínská pandemická diplomacie však není jen příběhem o zrodu nové globální mocnosti, jež bere na svá bedra odpovědnost za odpověď na bezprecedentní humanitární krizi; jedná se též o pověstného kanárka v uhelném dole – varování před případnými výzvami, jež ambice Číny a její rostoucí vliv ve světě znamenají pro současný mezinárodní systém a instituce, hodnoty a normy tvořící již bezmála 80 let jejich základy.

Obr. 1.1 Si Ťin-pching na setkání s Vladimírem Putinem v Moskvě, 4. červenec 2017.

Zdroj: Kremlin Pool/Alamy

Ze Siho slov a činů v uplynulých deseti letech je patrné, že usiluje o změnu světového řádu. Cílem jeho výzvy k „mocnému obrození čínského národa“ je Čína, jež si vydobyde ústřední roli na globální scéně, tj. získá zpět sporná území, zaujme výsadní postavení v asijsko-pacifickém regionu, zajistí, aby ostatní země sladily své politické, hospodářské a bezpečnostní zájmy s těmi jejími, poskytne technologickou infrastrukturu pro svět 21. století a svými normami, hodnotami a standardy ovlivní mezinárodní zákony a instituce. Cesta k dosažení této vize bude obtížná. Předpokládá nejen zpochybnění pozice Spojených států jako dominantní světové mocnosti, ale i mezinárodních institucí a dohod platných od konce druhé světové války.

K dosaženích svých cílů změnil Si Ťin-pching čínský postup na mezinárodní scéně. Nová strategie plně odráží domácí model vládnutí: silně centralizovaný stranický systém, jehož prioritou je zachování moci v Číně a realizace geopolitických ambicí v zahraničí. Jedná se o systém, jenž mu v mnoha oblastech poskytuje jedinečnou schopnost mobilizovat veřejné i soukromé politické, ekonomické a vojenské prostředky, stejně jako posilovat vlastní strategické priority v Číně, jiných zemích i globálně řízených institucích. Dále se snaží kontrolovat obsah a tok informací nejen ve vlastní zemi, ale i mezi aktéry mezinárodními, a to s cílem sladit je s hodnotami a záměry Pekingu. KS Číny proniká do společností a ekonomik v zahraničí, neboť si tam přeje ovlivňovat politicko-ekonomická rozhodnutí podobně jako na domácí scéně. K tomu, aby ostatní přiměl přijmout čínský politický záměr, využívá Si Ťin-pching ekonomických možností rozsáhlého čínského trhu. Jeho model se v neposlední řadě opírá o vektor tvrdé síly, kterou představuje stále silnější čínská armáda.

Má tento plán naději na úspěch? Si i další čínští představitelé vidí vyhlídky velmi optimisticky. Tvrdí, že jejich úsilí již přináší ovoce, a to nejen díky neúprosnému vlivu globalizace či technologických změn, ale i vzhledem k úpadku Spojených států. Bývalý vysoký státní činitel He Yafei to sám vyjádřil prohlášením: „Pax Americana je passé“.[3] V Číně ostatně převládá názor, že změna rovnováhy sil je již v plném proudu a její dokončení nevyhnutelné.

Existují však signály, že je tento optimismus přemrštěný. Siova strategie sice očividně dosahuje krátkodobých cílů, její plody však současně její úspěch v dlouhodobém horizontu. Stále platí, že čím větší míru kontroly či ekonomického nátlaku uplatňujete, tím menší důvěryhodnost a přitažlivost mají vaše iniciativy pro ostatní, a tím obtížnější bude jejich další uplatnění. Aktéři na mezinárodním poli mají možnosti, jakými čínští občané nedisponují. Níže uvedená diskuse o pandemii například ukazuje, že nástroje státní mobilizace, kontroly a nátlaku, úspěšně používané v Číně, působí na globální scéně docela jinak. Si Ťin-pchingovo rozhodnutí využít vývozu čínských osobních ochranných prostředků (OOP) do zbytku světa v zájmu ovlivnění narativu o pandemii, vynucení vděčnosti a posílení legitimity KS Číny způsobilo, že mezinárodní renomé Pekingu naopak prudce pokleslo a mnohé země začaly zvažovat, jak přesunout své dodavatelské řetězce z Číny – to, co začalo jako diplomatický triumf, se změnilo v debakl.

Vrchol pandemie

Na každoročním shromáždění 5 000 delegátů Všečínského shromáždění lidových zástupců (VSLZ) a Čínského lidového politického poradního shromáždění (ČLPPS) v Pekingu Si Ťin-pching v březnu 2021 prohlásil, že jeho země jako první zkrotila koronavirus, jako první obnovila nástup do práce a jako první dosáhla pozitivního růstu. Jednalo se podle něj o výsledek „důvěry v naši cestu, naši teorii, náš systém a naši kulturu. Náš státní systém dokáže soustředit sílu k velikým věcem.“ Kromě jiného vyjádřil hrdost nad tím, že „když dnes naši mladí vyjedou do zahraničí, mohou nosit hlavu hrdě vztyčenou – na rozdíl od nás v době našeho mládí.“[4] Bývalý stranický tajemník Ujgurské autonomní oblasti Xinjiang Zhang Chunxian sdílel tuto sebedůvěru prohlášením, že „je naprosto zřejmé, že Čína postupuje, zatímco Spojené státy jsou na ústupu.“ Zopakoval též dřívější Siovo tvrzení, že „Východ roste a Západ upadá.“[5]

Razantní reakce na pandemii představovala rozhodující moment v Siově téměř desetiletém úsilí znovu Číně vydobýt ústřední postavení na světové scéně. Již na své první tiskové konferenci ve funkci generálního tajemníka KS Číny v listopadu 2012 vyzval k „velkému obrození čínského národa“, tj. k uskutečnění vize Číny, která by „získala pevnější a mocnější postavení mezi národy světa a ještě více přispívala lidstvu“. Nejednalo se o novou myšlenku. Počínaje Sun Yatsenem, prvním prozatímním prezidentem Čínské republiky (od roku 1911), se všichni čínští lídři dovolávají tématu „obnovy“, jehož prostřednictvím mohou připomenout slávu dob minulých a načrtnout i budoucí osud země. Jak napsal v roce 2001 Yan Xuetong, vědec z univerzity Tsinghua,

„růst Číny je něco přirozeného… Již v roce 1820, tj. dvacet let před první Opiovou válkou, vytvářela Čína 30 % světového HDP. Tato velmocenská tradice způsobuje, že jsou Číňané na jednu stranu na svou zemi velmi hrdí a na druhou stranu velmi nešťastní z jejího současného mezinárodního postavení. Úpadek Číny považují za historickou chybu, kterou je nutno napravit.“[6]

Podobné vzepětí národní hrdosti zažila Čína během světové finanční krize v roce 2008. Její ekonomika z ní vycházela relativně bez úhony, zatímco Spojené státy zažívaly nejhorší hospodářskou katastrofu od dob Velké hospodářské krize. Tehdejší vicepremiér Wang Qishan řekl americkému ministru financí Hanku Paulsonovi: „Býval jste mým učitelem, Hanku. Ale teď, když se pohybuji na půdě svých mentorů a dívám se na váš systém, si nejsem jistý, jestli se od vás máme ještě co učit.“ Oficiální čínská tisková agentura Xinhua vystihla ducha doby: „Změna postojů souvisí s novou realitou. Znehodnocování amerického dolaru, krize nestandartních úvěrů (sub-prime) a nestabilita finančních trhů oslabily americkou pozici při jednáních s Čínou. Raketový hospodářský růst Číny mezitím masivně zvýšil její sebevědomí.“[7]

Hospodářského úspěchu země ve skutečnosti využila, až když se ujal vlády Si Ťin-pching – stal se prvním čínským vůdcem, jenž dokázal sladit schopnosti své země se strategií a vizí uskutečnění odvěkého snu o národním obrození. On i zbytek čínského vedení nebyli a nejsou spokojeni s postavením Číny v mezinárodním systému ani s hodnotami a politickými normami, které tento systém ztělesňuje, s tím, jak je rozdělována moc a jak jsou přijímána rozhodnutí. Proto si přejí změnit světový řád.

Pro začátek touží znovu získat ústřední postavení na světové scéně. Mezi čínskými lídry často rezonuje myšlenka, že poslední dvě století, během kterých Čína nehrála roli dominantní světové ekonomiky, byla v podstatě historickou odchylkou. Teprve dnešní doba, kdy čínské národohospodářství co nevidět překoná ekonomiku Spojených států, přinese Číně návrat na její právoplatné místo a definitivní změnu vlivu obou zemí na světové scéně.

V nové geopolitické situaci by ústřední postavení měla zastávat Čína v odlišných zeměpisných hranicích, a totiž s kontrolou nad spornými územími – bez sjednocení území není obrození velkého čínského národa možné. Čínské vedení se v tomto smyslu soustřeďuje zejména na udržení kontroly ve vlastních pohraničních oblastech, tj. Ujgurské autonomní oblasti Xinjiang, Tibetské autonomní oblasti a zvláštní administrativní oblasti Hongkong, a na nastolení kontroly nad oblastmi, které považuje za klíčové: Tchaj-wan a rozsáhlý pás Jihočínského moře. Krom toho má Čína i další územní spory s řadou sousedů – s Indií, Japonskem, Nepálem, Bhútánem i Jižní Koreou –, jež chce vyřešit ve svůj prospěch. V roce 2018 Si Ťin-pching v projevu před VSLZ prohlásil: „Ochrana svrchovanosti a územní celistvosti Číny je společným cílem všech Číňanů, zásadním zájmem čínského národa, stejně jako konečné a úplné sjednocení Číny… [Jakékoli] akce a manipulace s cílem Čínu rozdělit jsou odsouzeny k nezdaru.“[8] Si obzvláště trvá na tom, že Tchaj-wan, jenž zatím zůstává mimo jeho dosah, je již dnes součástí Číny: „Lidé na obou stranách průlivu jsou jedna rodina společné krve“, a proto „nikdo nikdy nemůže přetnout žíly, jež nás spojují.“[9] Přestože čínští lídři často hovoří o obrození země jako součásti mírového a nevyhnutelného trendu v rámci mezinárodních vztahů, Si též dává jasně najevo, že mír a stabilita nemohou být na úkor čínské suverenity: „Naše úsilí o mírový rozvoj nikdy nepůjde proti našim legitimním právům a podstatným zájmům. Žádná zahraniční země ať proto neočekává, že by Čína obchodovala se svými základními zájmy nebo si nechala vnutit něco, co by podkopávalo její suverenitu, bezpečnost či zájmy národního rozvoje.“[10] Na tomto základě se čínský vliv a moc mají šířit celým asijsko-pacifickým regionem, který čínští představitelé vykreslují jako jednolitě propojený obchodem, technologiemi, infrastrukturou i společnými kulturně-civilizačními vazbami. Si přirovnává národy asijsko-pacifického regionu k „velké rodině“ a tvrdí, že „region nemůže prosperovat bez Číny“ a „Čína se nemůže rozvíjet bez regionu.“[11] Si sice klade značný důraz na integraci prostřednictvím obchodu, avšak téma bezpečnosti hraje také zásadní roli. V roce 2014 přišel s návrhem nové struktury regionální bezpečnostní spolupráce pro Asii a argumentoval: „Proč koneckonců nenechat obyvatele Asie řídit záležitosti Asie, řešit problémy Asie a udržovat bezpečnost Asie…“[12] Taková spolupráce by podle Si Ťin-pchinga mohla zahrnovat společný kodex chování v rámci regionální bezpečnosti, program asijského bezpečnostního partnerství a koordinaci v oblasti vymáhání práva. Tuto myšlenku zopakoval i v roce 2015, kdy navrhl vytvoření výlučně „asijského společenství se společnou budoucností“.[13] Jeho koncept „Asie pro Asiaty“ ovšem předpokládá mnohem menší roli Spojených států, jež jsou v současnosti dominantní mocností i garantem regionální bezpečnosti. Podle nového světového řádu by se měly Spojené státy do značné míry z Pacifiku stáhnout a vrátit se ke své historické roli mocnosti atlantické. Wang Jisi z Pekingské univerzity (PKU) vnímá názory čínského vůdce jako přirozené, neboť jsou orientované na „upevnění role Číny jako regionální mocnosti.“[14]

Čínský vliv se dále šíří do celého světa prostřednictvím infrastruktury – od přístavů, železnic a dálnic přes optické kabely či elektronický obchod až po satelitní systémy. Stejně jako americké, evropské a japonské společnosti stály v čele rozvoje velké části světové infrastruktury ve 20. století, soutěží čínské společnosti o vedoucí postavení v 21. století. Úspěchy pramenící z této soutěže budou dlouhodobé – vítěz stanoví technologické postupy, standardy i know-how po celém světě na další desetiletí.

Si Ťin-pchingovy ambice upevnit čínský vliv v celosvětovém měřítku přesahují materiální rámec. Jednou z jeho nejkontroverznějších zahraničněpolitických inovací je prosazování čínského politického modelu a vývoz některých autoritářských prvků, jako je státní kontrola internetu. O tom se v akademických kruzích začalo diskutovat již v dobách celosvětové finanční krize – počet internetových příspěvků na téma „čínský ekonomický model“ se z přibližně 750 v roce 2008 vyšplhal na 3 000 v roce 2009[15] –, samo čínské vedení však představu čínského modelu jako vývozního artiklu dosud odmítalo. Tehdejší premiér Wen Jiabao rezolutně prohlašoval, že „Čína svůj vývoj nikdy nepovažovala za vzor… Každá země má svoji vlastní cestu rozvoje odpovídající jejím národním podmínkám.“[16]

Avšak Si přišel s jiným, mnohem sebevědomějším a více konfrontačním přístupem. Již v lednu 2013, pouhé dva měsíce po nástupu do funkce generálního tajemníka KS Číny, totiž v projevu před 200 nejvyššími stranickými představiteli nastínil existenciální střet mezi čínským a západním modelem.

Dobu po skončení studené války popsal jako období, kdy bylo mnoho rozvojových zemí nuceno přijmout západní model, což vedlo k „vnitrostranickým nesvárům a společenským nepokojům“ a vyprovokovalo vznik celých vrstev populace „bez domova a cíle“. Dále tvrdil: „Jsme hluboce přesvědčeni, že s dalším rozvojem socialismu s čínskými rysy bude náš systém pouze zrát a s tím vyjde ještě silněji najevo jeho nadřazenost.“[17] O čtyři roky později, na 19. sjezdu strany v roce 2017, se Si Ťin-pching stal prvním čínským vůdcem od dob Mao Ce-tunga, jenž naznačoval, že Čína má politický model hodný následování: „Čínský model spravedlivějšího společenského řízení nabízí novou možnost těm zemím a národům, jež chtějí urychlit svůj rozvoj a zároveň si uchovat svoji nezávislost. Systém vycházející z čínské moudrosti a čínského přístupu k řešení problémů, s nimiž se lidstvo potýká.“[18] I čínští vědci samozřejmě seriózně debatují o konkurenceschopnosti jednotlivých společenských modelů, povětšinou však zůstávají opatrní. Yan Xuetong například varuje: „Dávat čínský model za příklad a doufat, že ho ostatní země budou následovat, může vést k ideologickým konfrontacím… Není vůbec třeba srovnávat Čínu se západními zeměmi či propagovat nadřazenost čínského modelu, to mezinárodní obraz Číny zlepšit nepomůže.“[19] Avšak Si Ťin-pching postupem času naopak vyjádřil přání „postavit se do čela reformy systému globálního vládnutí“[20] – proměnit instituce, normy a hodnoty, jimiž se řídí mezinárodní vztahy, a také postavení Číny uvnitř tohoto systému. V jeho očích se jedná o dlouhodobý ideologický boj, jak poznamenal již v roce 2014: „Musíme si být jasně vědomi toho, že zápas o mezinárodní řád je během na dlouhou trať.“[21]

Čínští představitelé sice dlouhá léta zdůrazňují, že mezinárodní systém podporují a nechtějí ho podkopávat, zároveň však zastávají názor, že Brettonwoodský měnový systém, tak jak byl nastolen po druhé světové válce, pro ně zůstává nevýhodný. Řád založený na těchto pravidlech neodrážel hodnoty, normy ani politické preference nově vzniklé Čínské lidové republiky (ČLR). Huang Jing, děkan Pekingské univerzity jazyků a kultur, uznává, že se čínští vůdcové od Deng Xiaopinga po Si Ťin-pchinga zavázali mezinárodní systém zachovávat, zároveň však shledává, že čínský politický systém je „s hlavním proudem stávajícího mezinárodního řádu neslučitelný“. Proto navrhuje, aby Čína při volbě mezi principem „změna Číny – přizpůsobení se systému“ a „změna systému – přizpůsobení se Číně“ prosazovala druhé řešení.[22] Právě z toho důvodu se Si nyní, vzhledem k silnějšímu postavení Číny na světové scéně, dožaduje práva na reformu mezinárodního systému. Jak poznamenal v září 2016, změny ve světovém řádu musejí odrážet změny v celkové rovnováze sil.[23]

Čínští lídři často maskují své ambice v oblasti globální nadvlády vágními a vlídně znějícími pojmy jako „nový vztah mezi velmocemi“ či „společenství sdílené budoucnosti (či osudu) lidstva“. Tyto koncepty v sobě nicméně ukrývají příslib radikální změny hodnot, na nichž v současnosti stojí mezinárodní instituce, ať už se jedná o otázky lidských práv, správy internetu, obchodu, či investic. Jeden z hlavních směrů čínských snah spočívá v odklonu mezinárodního systému od práv jednotlivce k právům daným státem. Tyto koncepce rovněž vyzývají k rozpuštění aliančního systému vedeného Spojenými státy. Čínští zahraničněpolitičtí představitelé často vykreslují aliance s USA jako výlučné a přispívající k nejistotě ostatních,[24] jak to v roce 2016 ve svém projevu formuloval bývalý vysoce postavený čínský diplomat Fu Ying: „Západní svět se Číně dlouhodobě politicky odcizuje. Vojenská aliance vedená Spojenými státy upřednostňuje své zájmy před ostatními a věnuje jen malou pozornost bezpečnostním zájmům Číny.“[25] Si Ťin-pching opětovně vyzývá k nové formě bezpečnostního partnerství založené na „ne-konfrontaci a nepaktování se“.[26] Otázku, zda a kdy Čína nahradí Spojené státy jako světového hegemona, nechávají čínští činitelé prozatím otevřenou, avšak nemálo čínských badatelů to má již za hotovou věc. Například Wang Jisi poznamenává, že v Číně panuje všeobecné přesvědčení, že moc USA ve světě upadá a že Čína dříve či později vystřídá Spojené státy na pozici „světové jedničky“.[27] Profesor Fudanské univerzity Shen Dingli se zase domnívá, že Čína v rámci mezinárodního společenství již zaujala „výsostné morální postavení“ a je „připravena jednat jako vůdčí země nové éry.“[28] Tito akademici se však vyhýbají přímé odpovědi na otázku, zda je Čína připravena hrát vedoucí úlohu nejen v definování pravidel, jimiž se řídí mezinárodní systém, ale také při mobilizaci mezinárodního společenství v případě nezbytné reakce na globální výzvy, jinými slovy, zde je s to plnit funkci „světového četníka“.

Touha Číny změnit světový řád je značná, avšak vedoucí postavení Spojených států na světové scéně, jejich demokratický alianční systém a liberální mezinárodní řád trvající od druhé světové války mají velmi hluboké kořeny. Navíc, zatímco úspěšné zvládnutí pandemie posílilo důvěru Číňanů v domácí politický systém, čínská strategie v zahraničí podobnou důvěru nevzbudila, naopak představila složitý a pro mnohé zahraniční pozorovatele znepokojivý obraz toho, co by vůdčí postavení Číny ve světě přineslo.

Zkouška covidem

Koncem prosince 2019 hlásily nemocnice v Hubei, relativně bohaté provincii ve střední Číně, řadu případů „zápalu plic neznámého původu“. Přednostka pohotovosti ústřední nemocnice ve Wuhanu doktorka Ai Fenová jako první spatřila souvislost s vážnými případy akutní hypertermie u osob pohybujících se kolem velkoobchodní tržnice s mořskými plody Huanan. Na tento fakt upozornila nejprve vlastní ústav a následně zaslala varování i řadě dalších kolegů včetně doktora Li Wenlianga, čtyřiatřicetiletého oftalmologa, jenž pracoval ve stejné nemocnici a sdílel zprávu ve skupině se svými bývalými spolužáky z medicíny: „Byla potvrzena nová infekce koronavirem, jeho typ se právě zjišťuje. Informujte všechny rodinné příslušníky a příbuzné, ať se mají na pozoru.“[29] Odezva Veřejné bezpečnosti ve Wuhanu byla blesková, již 1. ledna 2020 byl předvolán k výslechu a dostal formální důtku za „nepravdivé komentáře na internetu“ a „vážné narušení společenského pořádku“. Za „šíření poplašných zpráv“ bylo k tomu zadrženo sedm dalších čínských občanů.[30] Li Wenliang nicméně pokračoval ve svém varování. O několik týdnů později se navíc sám virem nakazil. Také doktorce Ai Fenové se dostalo vážného pokárání ze strany nemocniční disciplinární komise, jež ji zkritizovala za šíření nepravdivých zpráv a varovala ji, aby o situaci nikomu dál neříkala, ani svému manželovi.[31]

Snaha čínských lídrů kontrolovat šíření viru naplno odhalila silné i slabé stránky čínského politického modelu – vysoká míra centralizace a kontroly nad informacemi zabránila zdravotníkům, aby o viru informovali Číňany i zbytek světa, a přispěla k tomu, že miliony Číňanů opustily Wuhan, epicentrum viru, vycestovaly během oslav lunárního nového roku a virus si nevědomky odvezly s sebou.

Tatáž centralizace moci poté umožnila, aby vláda 23. ledna neprodyšně uzavřela Wuhan, tj. zabránila 11 milionům lidí opustit město a komukoli jinému do něj vstoupit. Veřejná doprava i dálnice byly uzavřeny, omezení se týkala řady dalších okolních měst a obcí. Do konce ledna bylo v provincii Hubei umístěno do přísné karantény 50 milionů lidí. Svět s úžasem sledoval, jak Peking povolává 7 500 pracovníků, kteří během dvou týdnů postavili dvě provizorní nemocnice, a pověřuje podniky po celé zemi výrobou tolik potřebných osobních ochranných prostředků, včetně masek, plášťů a rukavic. Sledovací technologie provozovaná bezpečnostním aparátem – přes 200 milionů kamer umístěných do všech koutů země – a organické vztahy s předními technologickými společnostmi v zemi jako Tencent a Alibaba umožnily vládě sledovat a nakonec zastavit šíření viru s poměrně vysokou účinností.

Navzdory tomuto úspěchu se poprvé od nástupu Si Ťin-pchinga k moci (2012) značné množství čínských občanů přihlásilo na internetu k jinému než oficiálnímu narativu. V reakci na smrt doktora Li Wenlianga více než milion čínských občanů zveřejnil na sociálních sítích svůj nesouhlas: podle BBC patřila mezi dva nejčastější hashtagy hesla „wuhanská vláda dluží doktoru Liovi omluvu“ a „chceme svobodu slova“. Internetový aktivismus však zašel záhy na úbytě, četní amatérští novináři informující o pandemii byli časem zadrženi a odsouzeni za „vyvolávání nepokojů“,[32] další se pohřešovali.[33]

Koncem roku 2020 vláda již z veřejných záznamů stačila vymazat veškeré stopy po přešlapech i veřejném nesouhlasu. Čínský lid se z velké části vrátil k obvyklému životu před pandemií, Čína se stala jedinou velkou světovou ekonomikou vykazující kladný hospodářský růst. V rámci Číny se opět rozšířil narativ triumfu v době pandemie covidu-19: vláda zvládla virus i své kritiky v rekordním čase. Státně centralizovaný model umožňující hbitou mobilizaci zdrojů, pronikání strany do společnosti a ekonomiky i kontrolu nad informacemi se těšil úspěchu a zároveň ostře kontrastoval s katastrofálně chaotickou reakcí Spojených států, přední světové demokracie. Místo aby pandemie vyvolala krizi autority KS Číny, posílila její legitimitu. Na mezinárodní scéně však pandemická diplomacie Číny vedla k zcela odlišným výsledkům.

Pandemie se šíří po celém světě

31. prosince 2019, tj. den poté, co se doktoři Ai Fenová a Li Wenliang podělili o své obavy, bily dva nezávislé organismy SZO a také příslušné úřady Tchaj-wanu bez váhání na poplach. Následujícího dne si SZO vyžádala další informace od čínských orgánů, které sice potvrdily lokální koncentraci případů, ale poskytly jen málo doplňujících informací. Ten samý den však wuhanské úřady uzavřely tržnici Huanan, označovanou za podezřelé centrum nákazy. Již 2. ledna čínští vědci úspěšně zmapovali kompletní genetickou informaci koronaviru – díky níž mohou výzkumníci po celém světě pochopit, jakým způsobem se virus šíří –, veřejně ji ovšem dali k dispozici s více než týdenním zpožděním, tj. 11. ledna. Toho dne Čína oznámila také první úmrtí (jednašedesátiletého muže).

S přibývajícími případy se Peking neomezoval jen na domácí scénu, kde čínské úřady uzavřely Wuhan, ale začal mobilizovat také na poli mezinárodním. Oddělení jednotné fronty ÚV KS Číny (OJF), zodpovědné mimo jiné za udržování vztahů s Číňany v zahraničí, se obrátilo na krajánky po celém světě a vyzvalo je, aby Číně pomohli ve chvíli nejtěžší. Reakce byla okamžitá a strhující. Agentura Bloomberg News uvedla, že čínští dobrovolníci v japonské Nagoji nakoupili za tři dny 520 000 masek.[34] Církve, dobročinné organizace, nadnárodní společnosti i vlády po celém světě se rovněž zmobilizovaly a posílaly osobní ochranné prostředky do Číny. Jedním takovým nadšencem byl pan Li Lu, bývalý předák ze studentských protestů na náměstí Nebeského klidu v roce 1989, jenž v důsledku vládních represí uprchl do Spojených států, kde v krátké době získal titul bakaláře, JD a MBA na Kolumbijské univerzitě, obdržel americké občanství a založil vlastní investiční fond Himalaya Capital Management. Všimla jsem si ho na konferenci v San Diegu koncem ledna, když jsem ho o přestávce zaslechla, jak se s vypětím sil snaží telefonicky zajistit jakékoli OOP pro Čínu. Později mi vysvětlil, že jako malý zažil zemětřesení v Tangshanu v roce 1976 a dobře si pamatoval chaotické reakce tehdejší čínské vlády. Stejný zmatek vnímal i v prvních měsících pandemie, kdy čínské orgány řídily dodávky OOP pouze prostřednictvím dvou vládou pověřených organizací: Mezinárodního červeného kříže a Všečínské dobročinné federace, jež byly obě na situaci špatně vybaveny. Li Lu přišel s vlastním způsobem, jak dostat OOP za půl druhého milionu dolarů i finanční pomoc tam, kam bylo třeba. Využíval k tomu „spřátelených vrstev“, sítě kontaktů v Číně i mimo ni. Aby toho nebylo málo, den po smrti doktora Li Wenlianga založil nadaci zaměřenou na rodiny sester a lékařů, kteří při pandemii zemřeli nebo se stali trvale neschopní práce. Organizace ve Spojených státech poskytly celkem 18 tun masek, plášťů, respirátorů, obinadel a dalšího potřebného materiálu.[35] Do konce února poskytlo mezinárodní společenství Číně zboží v hodnotě 1,2 miliardy dolarů.[36]

Velvyslanci dostali mezitím z Pekingu pokyn, aby se v co největší míře snažili kontrolovat narativ. A tak jsem na závěr konference v San Diegu seděla v poloprázdném sále a poslouchala projev čínského velvyslance v USA Cui Tiankaie. Jeho poselství zdůrazňovalo přímočarost: Čína se chová transparentně a sdílí informace s mezinárodním společenstvím. Její oběť se navíc netýká pouze čínského lidu, ale i zbytku světa. Cui se spolu s ostatními svými kolegy vyhýbal jakékoli diskusi o případném viníkovi počátečního šíření viru, čínští představitelé v zákulisí navíc žádali, aby země svou pomoc Číně nezveřejňovaly a nepodněcovaly strach zákazy cestování či uzavřením hranic pro čínské občany.[37] Všechny tyto požadavky poukazovaly na křehkost legitimity KS Číny na domácím poli – v systému založeném na deklamaci výsledků spíše než na zodpovědnosti před voliči by viditelné nezvládnutí pandemie mohlo vyústit ve vážnou vnitropolitickou krizi.

Do poloviny března vláda šíření viru z velké části zastavila. Čínské orgány a média se záhy přeorientovaly na nové poselství: Čína se stala světovým lídrem v reakci na pandemii.[38] Země zároveň disponovala největšími zásobami OOP na světě. (Konečně byla i jejich největším výrobcem, vyráběla 60 % ochranných oděvů na světě[39] a byla také klíčovým dodavatelem prvních látek nezbytných pro vývoj vakcín a léčiv proti covidu-19). A protože měla k dispozici nejen ohromné zásoby OOP, ale i prokazatelné úspěchy při potírání epidemie, vyslala vláda tytéž aktéry znovu na steč, tentokrát ale s jiným posláním.

Čínští velvyslanci na webových stránkách ambasád spustili propagaci „Center čínských zkušenosti s reakcí na covid-19“ poskytujících QR kódy odkazující k vědeckým článkům, krátkým politickým informacím či videím s čínskými lékaři vychvalujícími Si Ťin-pchingovo vedení a veleúspěšnou reakci státu.[40] Vláda též povzbuzovala čínské společnosti jako Alibaba a Huawei, aby se staly neformálními vývozci značky „Peking“ a to tak, že poskytnou OOP a další pomoc zemím, kterým prostředky schází. Zámořští Číňané je následovali. Li Lu uspořádal webinář, na němž vystoupili tři čínští lékaři z Wuhanu a Šanghaje, účastníci přímého boje proti pandemii, a kterého se zúčastnily stovky amerických vědců, lékařů a dalších zdravotníků. Li Lu navíc vynaložil vlastní prostředky k nákupu OOP za miliony dolarů, které dodal do amerických nemocnic. Dále využil šťastné náhody, že se ve Spojených státech zrovna pohyboval šéf jednoho z předních čínských výrobců elektromobilů BYD (mimochodem součást portfolia Himalaya Capital), kterého přesvědčil, aby se pustili do produkce respirátorů. Tak se firma BYD, i díky síle svých 3 000 inženýrů, stala největším výrobcem respirátorů na světě – a jednou ze dvou čínských společností, které získaly oficiální certifikaci amerického Národního institutu pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci a povolení k nouzovému použití zdravotnického vybavení od Úřadu pro kontrolu potravin a léčiv. „Viry neuznávají hranice ani ideologii,“ svěřil se mi, když jsme spolu znovu hovořili na podzim 2020, „mají stejný dopad na všechny lidi, takže věci, které ochrání Číňany, mohou pomoci Američanům, a stejně to bude fungovat i s léky.“

Okamžik strategické příležitosti

Pro čínské vedení představovala druhá fáze pandemie jednu ze situací, jež s oblibou označují jako „okamžik strategické příležitosti“. Si Ťin-pching dokázal využít pandemie k dosažení pokroku v oblasti zdravotnictví, zejména k posílení své stále ještě vznikající Hedvábné stezky zdraví (HSZ), odnoži jeho velkolepého plánu globální infrastruktury „Pás a cesta“ z roku 2013 (v mezinárodním povědomí propagovaného jako „Belt and Road Initiative“, BRI).[41] Na třicet zemí, stejně jako SZO a Program OSN pro HIV/AIDS již dříve podepsalo memoranda o porozumění jako partneři HSZ.[42] Nyní jim Čína posílala lékaře, zdravotnické přístroje a technologie umožňující mapování kontaktů a další prvky tzv. e-medicíny.[43] V březnu 2020 například Si Ťin-pching v telefonátu s tehdejším italským premiérem Giuseppem Contem prohlásil: „Itálie a Čína jsou základními kameny nové Hedvábné stezky zdraví“,[44] načež vyslal do Itálie 300 lékařů, aby toto partnerství náležitě upevnil. Ministr zahraničí Luigi Di Maio v této souvislosti dokonce kritizoval Evropu za to, že poskytla menší pomoc než Čína,[45] i když ne všichni Italové s jeho soudem souhlasili. Jak poznamenal jistý italský pozorovatel: čínská pomoc byla poskytována především jako součást obchodní dohody, zatímco evropská pomoc přicházela ve formě nezištných darů.[46]

Si využil pandemie také k tomu, aby zpropagoval tradiční čínskou medicínu (TČM), k níž má dlouhodobě pozitivní vztah a popisuje ji jako „poklad starověké čínské vědy, klíč k archivu čínské civilizace“.[47] TČM je lukrativním vývozním artiklem – s celosvětovou tržní hodnotou přes 400 miliard dolarů – i důležitým kanálem dalšího kulturního neboli měkkého mocenského vlivu. Na počátku svého působení Si Ťin-pching stanovil cíle pro další šíření TČM nejen v Číně, ale podpořil zakládání center, programů a seminářů TČM i v několika afrických a dalších zemích,[48] stejně jako spolupráci s Margaret Chanovou, bývalou zdravotnickou představitelkou Hongkongu a šéfkou SZO, na vypracování a zveřejnění desetileté strategie integrace TČM do světových systémů zdravotní péče. (Plán vyzýval další země, aby své občany poučovaly o výhodách TČM nebo zajistily, aby za ni místní zdravotnické pojišťovny poskytovaly úhrady).[49] V roce 2019 – přes nesouhlas velké části mezinárodní vědecké komunity – SZO souhlasila se zařazením TČM do své Mezinárodní klasifikace nemocí (dokumentu stvrzujícího platnost léčebných postupů, léků a diagnostiky pacientů), aniž by ji podrobila stejně přísnému testování, jaké vyžaduje u západních léčebných postupů.[50] Tím TČM získala neocenitelnou pečeť oficiálního uznání.

Navzdory velmi omezeným důkazům o účinnosti TČM při léčbě covidu-19 vydal Si Ťin-pching nemocnicím pokyn, aby ji předepisovaly jako součást antivirové terapie.[51] Mimo to prosazoval šíření TČM a jejích specialistů prostřednictvím Hedvábné stezky zdraví a agitoval za její užitečnost při pandemické léčbě na webových stránkách čínských velvyslanectví. Mezinárodní profesní sdružení TČM se sídlem v Číně současně lobbovala u OSN, aby oficiálně uznala platnost TČM při potírání pandemie covidu-19.[52]

Vlci za dveřmi

Zatímco za poskytování OOP svět vedení Číny chválil, velká část pozitivní energie, kterou Peking dokázal zprvu vyvolat, se počala vypařovat, když čínské vedení přešlo k nátlakovější a bojovnější formě diplomacie, lidově označované jako „diplomacie vlčích bojovníků“ – což je termín vypůjčený z titulu tehdejšího filmového trháku „Vlčí bojovník“, v němž elitní čínské jednotky vítězí nad cizáckými žoldáky: „Každý, kdo se dotkne Číny, za to zaplatí, i když je tisíc mil daleko.“[53]

Titíž diplomaté, kteří dříve požadovali, aby státy svoji pomoc Číně nezveřejňovali, nyní vytrubovali do světa podrobné informace o poskytnutí OOP zemím, které dříve pomohly jí, a trvali na veřejných projevech vděčnosti.

Zatímco italský premiér Guiseppe Conte jejich přání vyhověl, jiní, jako například německá kancléřka Angela Merkelová, zdůrazňovali oboustrannou povahu pandemické pomoci: „Evropská unie poslala do Číny zdravotnické vybavení, [když] Čína požádala o pomoc. Tomu, čeho jsme nyní svědky, se říká reciprocita.“[54] Vlčí bojovníci se přesto dále snažili využít přístup k OOP či na rozsáhlý čínský trh k tomu, aby se země, kterým vyšli vstříc, nějakým způsobem revanšovaly, například přizpůsobily svou politiku zájmům Číny. Podle našich informací chtěla Čína po Francii, aby za obrovskou dodávku OOP souhlasila s nákupem zařízení Huawei pro 5G sítě. A když australský premiér Scott Morrison v dubnu 2020 vyzval k vyšetření původu viru, čínský velvyslanec v zemi naznačil, že za to jeho země zaplatí vysokou ekonomickou cenu: „Co když si čínští občané usmyslí, že není proč dál pít australské víno nebo jíst australské hovězí?“[55] A skutečně, Čína krátce poté zakázala dovoz australského hovězího masa a uvalila cla i na ječmen, na což na podzim 2020 navázala zákazem dovozu uhlí, vína a také doporučením čínským turistům, aby do Austrálie nejezdili.[56]

Čínští diplomatičtí představitelé se společně se státními médii snažili odvést pozornost od čínské role v pandemii tím, že šířili dezinformace o tom, jak ji (ne)zvládaly jiné země. Například mluvčí ministerstva zahraničních věcí Zhao Lijian tweetoval: „Epidemii do Wuhanu možná zatáhla americká armáda. Buďte transparentní! Zveřejněte všechny údaje! USA nám dluží [sic!] vysvětlení!“[57] Čínské velvyslanectví v Paříži zase na webových stránkách zveřejnilo článek s tvrzením, že francouzští zdravotníci opouštějí svou práci v pečovatelských domech a nechávají tamní obyvatele „umírat hlady a nemocemi“. V jednu chvíli řada čínských mediálních agentur a vedoucích činitelů sdílela na Twitteru video s Italy skandujícími: „Grazie, China!“ s čínskou hymnou v podkresu. Nakonec se ukázalo, že Italové na videu povzbuzovali pouze své vlastní zdravotníky.[58]

Ministr zahraničí Wang Yi k tvrdému postupu v diplomacii výslovně vybízel: „My nikdy nevyvoláváme hádky ani nešikanujeme ostatní, ale máme svoje zásady a nikoho se nebojíme. Budeme se bránit všem úmyslným urážkám, budeme rozhodně bránit naši národní čest a důstojnost, všechny nepodložené pomluvy vyvrátíme fakty.“[59] Nacionalistická rétorika sice našla v Číně mnohé příznivce, avšak navenek se podepsala na velké ztrátě dobré pověsti – světová média představovala „rouškovou diplomacii“ Pekingu jako šikanu a zahraniční vlády postupně ztratily důvěru v Čínu jako spolehlivý zdroj OOP. Obavy z čínských OOP byly též umocňovány šířícími se zprávami o nekvalitní výrobě. Zdravotníci ve Španělsku, Spojeném království, Turecku, na Filipínách, v Nizozemsku a Finsku si mimo jiné stěžovali, že čínské respirátory nemají odpovídající filtry, testovací soupravy jsou nepřesné nebo že složení dezinfekčních prostředků neodpovídá popisu.[60] Nizozemsko stáhlo 600 000 vadných respirátorů čínské výroby z prodeje. V důsledku problémů s kvalitou i nátlakové povahy „rouškové diplomacie“ se ve světě spustila diskuse o potřebě přemístit dodavatelské řetězce mimo Čínu.

V nouzi poznáš přítele

Světová zdravotnická organizace se v průběhu pandemie stala pro Peking důležitým spojencem. Její šéf Tedros Adhanom Ghebreyesus, jehož kandidaturu Peking prosazoval, důsledně bagatelizoval potenciální hrozbu viru i jakoukoli čínskou odpovědnost za jeho šíření. Dokonce i poté, co SZO formálně prohlásila epidemii covidu-19 za mimořádné ohrožení veřejného zdraví mezinárodního významu, Tedros prohlásil, že toto označení „nebylo vydáno kvůli tomu, co se děje v Číně, nýbrž kvůli tomu, co se děje v jiných zemích“. Na tiskové konferenci 30. ledna navíc zopakoval svůj nesouhlas s omezením obchodu či cestování do Číny, přestože bylo již potvrzeno 17 238 případů a 361 úmrtí v Číně a 151 případů a jedno úmrtí v dalších 23 zemích.[61] O týden dříve Tedros během krátké návštěvy Číny Peking dokonce chválil: „Musíme ocenit vážnost, s jakou Čína přistupuje k epidemii, zejména odhodlání nejvyššího vedení a transparentnost, kterou prokázala, včetně sdílení údajů a [genetické] sekvence viru.“[62]

SZO také vyhověla přání Číny ohledně pojmenování nemoci.[63] Lidé z jejího vedení neoficiálně přiznali, že se Pekingu nelíbil název SARS-CoV-2, zvolený oficiální studijní skupinou Mezinárodního výboru pro taxonomii virů (pravděpodobně proto, že světu připomínal roli Číny v epidemii SARS v roce 2003).[64] Dalším významným ústupkem byl fakt, že SZO respektovala přání Pekingu, aby se Tchaj-wan nemohl účastnit zasedání SZS, pokud nepřijme název upřednostňovaný Pekingem: Čínská Taipei.

Vliv Číny v SZO není ani tak výsledkem významné finanční podpory – příspěvek Pekingu nepřesahuje 1 % rozpočtu organizace –, nýbrž toho, jak hluboko je do její struktury čínský stát zapojen: jeden čínský funkcionář drží pozici ve správní radě, další má na starosti celkový dohled v oblasti přenosných i nepřenosných nemocí. Čína je též považována za velmi důležitého partnera při rozvoji programů veřejného zdraví v zemích jižní polokoule[65] a Tedros čínské iniciativy otevřeně podporuje. Ve svém projevu na „Setkání na vysoké úrovni v oblasti zdravotnické spolupráce: Vzhůru po Hedvábné stezce zdraví“, jež se konalo v srpnu 2017 v Pekingu, označil HSZ za „odrazový můstek pro základní zdravotnické služby a garanci všeobecné zdravotní péče.“[66] Bezvýhradná podpora Pekingu ze strany SZO během pandemie vyvolala v ostatních zemích pobouření: čínský vliv na její chod se jevil jako nepřiměřený.

Podle jednoho z odborníků na veřejné zdraví se Tedros vyhýbal kritice Číny pouze ze strachu, že jinak ztratí přístup ke kritickým informacím. Další pracovníci SZO jsou však méně zdrženliví: australský profesor John Mackenzie tvrdí, že Čína se v prvních týdnech epidemie snažila nárůst případů skrývat.[67] Unikly též záznamy z interních schůzek zaměstnanců SZO, z nichž jasně vyplývá shoda nad tím, že Čína nesdílí důležité informace včas. Peking například zveřejnil sekvenci genů teprve poté, co ji na specializovaném webu publikovala jistá šanghajská laboratoř. (Později vyšlo najevo, že jedna z vnitrostátních laboratoří sekvenovala většinu genomu již 27. prosince, tedy celé dva týdny před jeho oficiálním zveřejněním). Šéf SZO pro mimořádné situace, jenž Čínu chválil na veřejnosti, na jedné interní schůzce zmínil, že její spolupráce byla horší než jiných zemí, například Demokratické republiky Kongo, v době epidemie eboly.[68]

Vábení sirén svrchovanosti

Neochota Číny odhlédnout v dané situaci od diplomatického konfliktu s Tchaj-wanem byla jasným důkazem toho, že zatímco ostatní země byly zaneprázdněny pandemií, Peking nepřestával zdůrazňovat nároky na strategickou svrchovanost v regionu. Také proto zavedl politicky represivní zákon o národní bezpečnosti v Hongkongu, zadržuje více než milion ujgurských muslimů v pracovních a převýchovných táborech v nejzápadnějším regionu země Xinjiangu, rozmisťuje námořní a další vojenské síly v Jihočínském a Východočínském moři, čímž ohrožuje Tchaj-wan, Japonsko, Indonésii, Malajsii a Filipíny. Jak uvidíme ve třetí kapitole, Čína též potopila nejméně jednu vietnamskou rybářskou loď a pojmenovala více než 80 geologických útvarů v Jihočínském moři, z nichž 55 zůstává pod vodou. Čína a Indie se navíc střetly v prvním pohraničním konfliktu za více než čtyři desetiletí, jenž si vyžádal ztráty na životech.

Kritika čínských politických nátlaků a vojenské agrese sílila zejména v Evropě, Severní Americe a některých částech Asie. Indie kupříkladu zakázala širokou škálu populárních čínských aplikací, Evropa, Spojené království, USA a Kanada uvalily sankce na čínské představitele a další aktéry spojené s děním v Xinjiangu, celá řada zemí přehodnotila souhlas s užíváním komponentů nebo softwaru značky Huawei v sítích 5G. Průzkumy veřejného mínění po celém světě naznačovaly, že nedůvěra v Si Ťin-pchingovo konání prudce roste (viz graf 1.2),[69] čínští představitelé přesto nepolevovali. V reakci na sankce v souvislosti s Xinjiangem podnikli odvetná opatření proti řadě evropských subjektů a neváhali tím ohrozit investiční dohodu s Evropou připravovanou dlouhých sedm let.

Byl to důležitý signál o tom, co Čína považuje za strategickou prioritu – zda mezinárodní obchod a investice, nebo silové snahy o sebeprosazení i za cenu toho, že dojde k značnému narušení původní rovnováhy uvnitř mezinárodního systému, s cílem dosáhnout stability nové: sjednocené, politicky izolované Číny.

Oživení

Na podzim 2020 Čína projevila zájem vrátit se do čela světového boje proti pandemii – připojila se k mezinárodní iniciativě COVAX, jejímž cílem bylo zajistit relativní férovost v distribuci vakcín proti covidu-19, ačkoli původně účast odmítla. Několik čínských vysoce postavených zahraničněpolitických analytiků totiž veřejně prohlásilo, že taková součinnost je v čínském zájmu – mezinárodní společenství mělo pochopit, že si Čína pouze „nezametá před vlastním prahem“, ale má naopak zájem pomáhat ostatním. Vedle toho přišli i s řadou méně nezištných důvodů, včetně zlepšení image Pekingu, přispění k hospodářskému oživení ve světě (samozřejmě ve prospěch vlastních ekonomických zájmů) a v neposlední řadě zajištění mezinárodního uznání čínské vakcíny.[70]

Čína se zapojila do programu COVAX v době, kdy již měla za sebou úspěšné očkování milionu lidí nejen doma, ale i ve Spojených arabských emirátech, Bahrajnu, Peru a Argentině. V mezinárodní vědecké komunitě ovšem rostly obavy z nedostatečné transparentnosti Pekingu při testování vakcín. Čína totiž odmítala poskytnout informace o výsledcích testů, čímž přispívala ke zpochybnění účinnosti a bezpečnosti vakcín na mezinárodní úrovni.[71] Teprve v dubnu 2021 doktor Gao Fu, vedoucí čínského Centra pro kontrolu a prevenci nemocí, uznal, že účinnost čínských vakcín je poměrně nízká a že by měla být přijata opatření k nápravě. (Později se vyjádřil v tom smyslu, že jeho slova byla překroucena.)[72] Avšak mezinárodní důvěryhodnost Číny utrpěla ránu již o měsíc dříve, když experti SZO konečně získali přístup pro své dlouho slibované vyšetřování v čínském Wuhanu – členové delegace totiž vyjádřili znepokojení nad tím, že čínská vláda neposkytla přístup ke kritickým údajům. Dokonce i sám Tedros Ghebreyesus vyzval Čínu k větší vstřícnosti a prohlásil, že cesta mezinárodního týmu nepřinesla „dostatečně rozsáhlé“ nálezy, na jejichž základě by bylo možné vyloučit, že virus nepochází například z laboratoře.[73]

Graf 1.2 Srovnání světové důvěry v Si Ťin-pchinga (2019 a 2020) – procento respondentů s malou či žádnou důvěrou v Si Ťin-pchinga (USA, Austrálie, Itálie, Německo, Holandsko, Spojené království, Švédsko, Kanada, Francie, Jižní Korea, Španělsko, Japonsko)

Zdroj: https://www.pewresearch.org/global/2020/10/06/unfavorable-views-of-china-reach-historic-highs-in-many-countries/

Přehled čínských ambicí, jejich vlivu a dopadu

Závěrem

Výše uvedená zjištění ukazují, jakým způsobem Si Ťin-pching využívá širokou škálu svého jedinečného zahraničněpolitického arsenálu pro uskutečnění nastolených strategických ambicí. Lze z nich vyvodit několik obecnějších závěrů:

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

OBRAZOVÁ PŘÍLOHA

SEZNAM ZKRATEK

PODĚKOVÁNÍ

POLITIKA A PANDEMIE