HOSPODYNĚ

model 2066

Jan Kučera

Copyright

Autor: Jan Kučera

Vydal: Martin Koláček - E-knihy jedou

2016

ISBN:

978-80-7512-695-5 (ePub)

978-80-7512-696-2 (mobipocket)

978-80-7512-697-9 (pdf)

Motto:

Nikdy nelituj toho, co se stalo, protože naše minulost je náš nejlepší učitel.

Úvod

V této knize se poprvé se mnou vydáte do budoucnosti. Děj se neodehrává v hlubokém vesmíru v bojích s „vetřelci“, ale na naší staré dobré Zemi, kde bude lidstvo za pouhých padesát let bojovat o své přežití, nebo dokonce o svou vedoucí roli?

Semena změn, které povedou k tomuto boji, jsou zaseta již dnes a já jsem přesvědčen o tom, že mnoho čtenářů, kteří se této doby dožijí, mi možná dají za pravdu. Věk dožití naší populace se v Evropě každé desetiletí prodlužuje o další a další roky. Zato úspěšnost početí se úměrně k tomuto rostoucímu věku dožití každé desetiletí snižuje.

Epidemie typu ZIKA a rychle klesající procento přirozeného početí ze strany mužů vedly k novým tvrdým evropským zákonům. Již více jak tři miliardy obyvatel naší planety trpí akutním nedostatkem pitné vody. Ornice se čtyřiačtyřicetkrát rychleji vyčerpává, nežli se stačí sama obnovovat. Změny počasí přinášejí hladomory na celé kontinenty. A z Evropy se po zkušenostech z migrační vlny před padesáti lety stala „nedobytná pevnost.“ Získat evropské občanství, či jen povolení k pobytu je pro zbytek světa skoro nemožné.

Znovu byl zaveden trest doživotního vězení za zavraždění novorozeněte a dlouholetá vězení za aplikaci antikoncepce u dospělých a plodných párů.

Evropa se znovu vrátila k institutu manželství, rodiny měly povinnost zplodit nejméně jednoho dítěte. Do té doby platí mladí závratné daně, které jim stát, krom mnoha jiných výhod, po porodu zcela odpouští.

Od doby prodeje prvních automobilů, které se řídily samy, nastal i veliký skok ve vývoji robotů, kteří vytlačili migranty z rozvojových zemí od fyzické práce. Nyní se ve společnosti v celé Evropě vedou diskuze o tom, zda se mají roboti – androidi vyrábět i v modifikaci pro pomoc v rodině, péči o děti, prostě jako hospodyně v domácnosti.

Evropa se rozhodla jako první na světě a rodinám s dítětem povolují nákup androida – hospodyně na pomoc v rodině a péči o dítě.

Android ve verzi hospodyně je dokonalý robot, kterému se v základní verzi vkládá do centra i hlas rodičů, jejich zvyky a schopnost dítě připravovat na školu. Děti se již dávno učily z domu on-line až na dvouměsíční soustředění a zkouškové období předtím, než nastoupí na tříměsíční prázdniny.

Hlavní hrdina Jan pracoval jako profesor na univerzitě a s budoucí manželkou se konečně po pětileté známosti sestěhovali do společného bytu. Jeho manželka Zdena pracovala v institutu „Paměti národa“, kde zaznamenávala vzpomínky starých lidí pro budoucnost. Moc se tomu nasmáli, jak je osud svedl dohromady. Ona žila minulostí svých klientů a on zase budoucností těch svých.

Tak se s hlavním hrdinou přeneste o padesát let dále do budoucnosti do roku 2066 a já vám přeji hezké čtení.

1. Debata o smyslu robotů na pětistém kanálu TV

Se zájmem jsem sledoval obrazovku, na které počítač opravoval chyby mých žáků na posledním testu, a hned k nim připojoval zdůvodnění, proč chybu udělali. Najednou na mne vykoukla z kuchyně moje Zdenička a volá: „Jendo, prosím, pošli mi do kuchyně pětistý kanál, běží tam zajímavá debata, ale dej mi to od začátku.“

Vydal jsem slovní pokyn a pak jsem se rozmyslel a sobě jsem tu debatu otevřel na 3D obrazovce také. Hned mne to zaujalo, když jsem viděl série dívčích i chlapeckých těl a tváří, které si zákazník může vybrat, anebo podle svých představ upravit.

Debata se vedla na úrovni filosofické a probíralo se, zda tak dokonalý android může obrátit zájem muže od své manželky, nebo ženy od svého manžela k sobě? Přiznám se, že jsem tomu pramálo rozuměl, a vize, že bychom si mohli takového super androida nejnovější kategorie pořídit do naší domácnosti, mi připadala v tu chvíli jako holý nesmysl z oblasti fantazie.

Pak mne ale zaujal malý mužíček z Centra umělého oplodnění, kde se dnes starají o více jak devadesát pět procent všech úspěšných početí. Ten jen pokynul a rozjel se záznam z jejich centra, kde androidky „pomáhají“ mužům v získání vzorku jejich spermatu.

Jen je škoda, že ty tisíce kreditů mužům platí jen za živé spermie, a ty má s bídou jen tak jeden ze sta.

Problém mají ale v tom, že těch devadesát devět ze sta se tam snaží opakovaně vracet za jejich androidkami, do kterých se zakoukali. Pletou si centrum s „veřejným domem“ jako někdy před půl stoletím, kde se ale za sexuální služby nemusí platit. Nyní už mají v centru ochranku, která tyto „neplodné samce“ z jejich budovy nekompromisně vykazuje.

Do této chvíle jsem nikdy tak dokonalé obličeje a ani ženská těla neviděl, snad jen na soutěžích Miss. Slova se ujal jejich výrobce, který vysvětlil, že je to kombinace vybraných desítek nejkrásnějších dívek, přičemž od jedné zkopírují nos, od druhé oči a od třetí poprsí a vytvoří „dokonalou ženu“, která si navíc může podle pokynů majitele měnit některé části těla jako jsou vlasy, oči, rty, či velikost prsou, svou výšku i hlas. To samé samozřejmě platí i o mužských androidech a jejich vypracovaných tělech.

Také dokážou vyrobit androida podle kresby. V tu chvíli se ozvala Zdenička z kuchyně a ptala se: „Díváš se také?“ Jen jsem něco zamumlal a poslouchal pozorně dál. Slyšel jsem varování, že závislost na dokonalé, nestárnoucí kráse androida může být stejná jako závislost na drogách, alkoholu nebo digitálních hrách.

Myšlenková centra těchto androidů jsou naprogramována na mužskou i ženskou ješitnost a jejich slabiny. Pořád majitele chválí, obdivují a hlavně je nikdy nebolí hlava, nemají menstruaci, špatnou náladu, navíc trvalou erekci a co je nejdůležitější, nestárnou.

Debata pokračovala dál a mně se v hlavě honily různé myšlenky na uvedené téma. Vzpomněl jsem si na půl století starý film, kde hlavní roli hrála předpotopní nafukovací panna, kterou dostal osamělý muž jako dárek. A dnešní srovnání? Jako by uběhlo tisíc let, a ne jen půl století.

V noci se mi dokonce o ženských androidech zdálo a ráno mne ta myšlenka tak zaujala, že jsem si nechal shrnout vědecké výsledky vývoje androidů za poslední tři roky, a nestačil jsem se divit.

Blížil se můj test dospělosti, mých pětadvacet let, kdy půjdu s jinými muži do „Centra plodnosti“ a dozvím se, jaké mám šance na početí. Pak se teprve můžeme se Zdeničkou vzít a žít jako manželé.

Měsíc utekl jako voda a já čekal na chodbě centra na odběr spermatu. Přišla sestřička a řekla moje jméno. Vstal jsem a dal jí ruku, aby si mohla zaznamenat můj identifikační čip. Pak jsem šel za ní do mírně ztemnělé místnosti, kde na lůžku seděla polosvlečená krásná dívka. Sestřička s úsměvem odešla a já jsem poprvé v životě viděl z blízka ženského androida nejvyšší kategorie model 2066. Ale je to vůbec možné? Vždyť má kůži, hřeje jako moje Zdenička a líbá jako bohyně. Ani nevím, jak mne rychle svlékla, vzrušila mne a rychlým hmatem uvolnila zablokovanou cestu mých spermií.

Poprvé zažiji vyvrcholení s ejakulací. Bylo to krátké, i když moc a moc krásné. Dívka mi poděkovala za krásné milování spojené s odběrem mého vzorku spermií.

Oblékl jsem se a šel na chodbu, odkud postupně odcházeli zklamaní chlapci domů s potvrzením, že se musí v budoucnu spolehnout jen na dárcovské spermie pro své partnerky. Za chvíli si mne lékař pozval do své pracovny a ukazoval mi na obrazovce, že mám několikaprocentní šanci počít dítě přirozeným způsobem. Pak mi podal zlatou kartu kandidáta na člena společenské kategorie „A“ s mou fotografií, jménem a velkým písmenem „A“ a poučil mne, že mám automatický nárok na spousty různých výhod a ručím za to, aby mi karta nebyla odcizena.

2. Svět dělá velké změny

Zdenička mne už čekala, a když uviděla moje hodnocení plodnosti, tak se štěstím rozesmála. Objal jsem ji a začali jsme oba snít o naší budoucí tříčlenné rodině.

Pak zapnula komunikátor a přivítala virtuálně oboje naše rodiče, aby jim tuto radostnou zprávu mohla předat. Když se vše uklidnilo a spojení skončilo, vyndala vlastnoručně uvařené jídlo a já si uvědomil, jak se nám začíná měnit naše společná budoucnost.

Oba jsme se olizovali až za ušima. Rozdíl mezi domácím a syntetickým jídlem z krabičky byl propastný. Po jídle jsme se oba uklidnili a uvědomili si, že je před námi ještě dlouhá cesta k vytčenému cíli.

Pak mi Zdenička sedla na klín a vyptávala se, jaké to je, když mi uvolnili průchod semene? Jen jsem se usmál a řekl: „Však to večer sama poznáš.“

Pak jsme kontaktovali na komunikátoru úřednici, která nám připraví a zorganizuje jako nadějnému páru svatbu a svatební cestu na státní útraty. No a od této chvíle začalo „svatební šílenství“, na kterém se podílely obě naše matky. Já jsem se stáhl a věnoval se své práci ve škole. Termín svatby byl jasný, začátek června, abychom mohli odjet na tři měsíce na svatební cestu.

Za tyto všechny bonusy jsme ale museli přísně evidovat každé naše milování, po něm si dělat gravitest a změny hlásit do Centra plodnosti. Poslední dobu se páry dělily na tři skupiny. Kandidáti na kategorii „A“ jsme byli my, kteří měli jistou procentuální šanci ke klasickému početí. Kategorie „B“ byly páry s ženou vhodnou k donošení uměle oplodněného cizího nebo vlastního vajíčka a výchově budoucího dítěte. A kategorie „C“, kde nebyla žádná šance na dítě. Céček byla drtivá většina evropské populace, včetně druhé generace přistěhovalců.

Oba jsme doufali, že budeme mít šanci zařadit se časem aspoň do kategorie „B“ a Zdenička odnosí oplodněné vajíčko cizí spermií a pak společně dítě vychováme jako naše vlastní. O šanci na kandidáta kategorie „A“ jsme ani neuvažovali.

Odjel jsem do fitka a pochlubil jsem se kamarádům svým štěstím. Áčkař mezi námi byl jen jeden, pět Béčkařů a zbytek nám jen záviděl. Hned jsem pochopil, že jsem si to možná ještě měl nechat pro sebe. Darek, druhý kandidát „Áčkař“ z naší party se o dítě s manželkou pokoušel už více jak rok. Z pěti Béčkařů měli už dva miminko a čerpali všechny myslitelné výhody, které rodinám s dítětem stát nabízel.

Přitočil jsem se k jednomu z nich a potichu se zeptal: „Když se vám to povedlo, co jste dostali jako první?“ Jen se usmál a šeptem začal: „První byl dům s kompletním vybavením, nejnovější přepravník (dříve auto) pro mne i manželku a každý třetí měsíc dovolenou.“

Jen jsem vydechl a ještě jsem doplnil: „A co hospodyni?“ Muž se rozhlédl a pak zase potichu dodal: „Tu si nemůžete koupit dříve než po narození dítěte, na to máš ještě dost času, pak ti řeknu více,“ potutelně se usmál a byl pryč.

Měl pravdu, myslím až moc dopředu, teď bych se měl soustředit na práci, blíží se zkouškové období mých studentů a hned po něm mě čeká svatba a to bude pěkný blázinec. Aspoň si se svými studenty připomenu všechny nejdůležitější zákony „Zabraňující vylidnění Evropy.“

Přijel jsem domů a slyšel jsem hlasy, jak se překřikují, a Zdenička byla uprostřed virtuální debaty s našimi maminkami. Pozdravili jsme se a po mém příchodu další debatu odložily na zítra. Zdenička si sedla do křesla a bylo vidět, že je unavená, jako by běžela maratónský běh.

Společná sprcha a krásné mazlení dvou nahých těl ji trochu probralo a po osušení horkým vzduchem jsme šli rovnou do ložnice. Milování bylo krásné a já si pomalu začal zvykat i na závěrečné vyvrcholení, které jsem do té doby neznal. Zdenička chvíli ležela na zádech, nohy opřela o zeď, aby jí ani jedna spermie neunikla z těla.

3. Zákony zabraňující vylidnění Evropy

Druhá otázka: „Jak tomu lidstvo čelí?“

4. Svatba a svatební cesta

5. Políbila nás štěstěna, manželka je gravidní

6. Splnili jsme životní úkol a máme volnou ruku

7. Syn je krásný, ale náročný na čas

8. Manželka konečně souhlasí s nákupem „hospodyně“

9. Tajná doložka ke kupní smlouvě – výběr tváře

10. Konečně jsem vybral v podvědomí postavu „hospodyně“

11. První hádka s manželkou na téma „hospodyně“

12. Konečně jsme čtyři

13. Manželka poznala výhody hospodyně

14. Zdenička odletěla k rodičům ukázat našeho syna

15. První soukromý rozhovor s hospodyní

16. Konečně nás čeká první společná noc

17. Cesta do RÁJE

18. Dokonalost je líc a závislost je rub této mince

19. Rozvod od „lože“