Gryf, který neuměl létat

Novela ze světa trilogie Erilian

Tereza Janišová

Ilustrace Petr Vyoral

Nudíte se? Pořiďte si gryfa… Lyraz Perelian neměl po své promoci na Univerzitě magických věd ani tušení, jak velká pravda se v tomhle starém rčení skrývá.

Čerstvě vystudovaný mág s nadějnými vyhlídkami do budoucna se zaplete do sítě intrik, které mají ve městě čarodějů dobrou živnou půdu. S pošpiněným jménem pak odplouvá na jihovýchod, odhodlaný sám sobě vsugerovat, že nic takového jako Erilian neexistuje. Co se stalo během těch dvanácti let tvořících tajnou kapitolu Lyrazova života? A jak došlo k tomu, že se na jednom z předalekých ostrovů za Smaragdovým mořem potkali čaroděj a malý černý gryf, který neuměl létat?

Vyšlo také v tištěné verzi. Knížku si můžete objednat ZDE.

Všem, kteří umějí létat

na křídlech fantazie.

GRYF, KTERÝ NEUMĚL LÉTAT

První, co jsem uviděl, když se mi podařilo otevřít oči zprvu slepené slizkým bílkem, bylo bělozlaté peří mojí matky lesknoucí se v oslepujícím slunci. První, co jsem ucítil, byl ostrý klovanec, který mi má matka uštědřila na uvítanou v tomto světě.

* * *

Labutí věk nebyl pro mne ani zdaleka tak poetickým obdobím, jak by se dalo dle tvaru cifer čísla dvacet dva usuzovat. Univerzitu magických věd jsem týden po svých narozeninách absolvoval s červeným diplomem a jako slepý k houslím jsem následně přišel k jednomu ze zlatých křesel v kruhovém zasedacím sále Velké rady čarodějů. Toť všechny pozitivní události této mé životní etapy.

Posledním dnem laděným v tónině optimismu, kdy jsem se ještě tak naivně domníval, že svůj osud a budoucnost držím pevně v rukou, bylo úterý. Po naší promoci jsme se já a Selien natáhli do trávy pod košatým kolivníkem na univerzitním nádvoří a mladé léto nás hřálo do přimhouřených očí. Už tehdy mě musel můj nejlepší přítel nesnášet, ač si to možná sám ještě úplně neuvědomoval.

To, že se mě pár dní na to pokusil zabít, jsem nejprve přisuzoval nespravedlnosti, kterou Selien jistě pociťoval při zjištění, že jeho vysněné místo v Radě nabídli mně. Když po mně pak na té malé pláži pod útesem metal kouzla, jedno vražednější než druhé, vyrozuměl jsem z jeho teatrálně ublíženého monologu ještě jeden aspekt tak dlouho potlačované nevraživosti vůči mně. Tím aspektem byla Orlaitha. Selien moji krásnou sestřenici zbožňoval už od čaroškolních let. A moje krásná sestřenice zase od čaroškolních let zbožňovala mě.

Během vysokoškolských studií jsem nebyl zrovna příkladem cudnosti a střídmosti, to přiznávám bez okolků. Tomu, že jsme se s Orlaithou jednou (či třikrát?) navzájem fyzicky potěšili, jsem nepřisuzoval velkou váhu. Byl bych ale nerad, kdybyste si tuhle situaci špatně vyložili. Orlaitha byla totiž dcerou jakéhosi vzdálenějšího bratrance mé matky, takže pokrevní spojitost mezi námi byla velice naředěná. Jak se později ukázalo, nebyl tento lehkovážný vztah příliš dobrým počinem.

Zdrcený svou ztrátou, označil starý lord Tesian před Velkou radou smrt svého jediného syna jako promyšlenou vraždu, kterou jsem prý chladnokrevně zosnoval. Skutečnost nikoho nezajímala. Verdikt nakonec zněl: „Zproštěn viny pro nedostatek důkazů.“

Tak to ne, vážená a milá Rado. Vážené a milé město erilianské. Takový rozsudek si laskavě strčte do své ctěné zadní rýhy. Verdikt „zabití v sebeobraně“ zní přeci trochu jinak, než „zproštění na základě nedostatku důkazů“. Co si budeme namlouvat – zametání věcí pod kobereček se v Radě již stalo prakticky standardem. A že těch koberečků musíte mít v Sídle už pěknou zásobu! Být po celém tom martýriu, zradě a do nebe volající nespravedlnosti ještě vyloučen z Rady (to aby na této vznešené a prohnilé instituci neulpělo smítko špatné pověsti), byl pro mě tehdy vrchol všeho. Odplul jsem první lodí mířící jihovýchodním směrem a několik nadcházejících let jsem pak sám sobě sugeroval, že nic takového jako Erilian neexistuje.

* * *

Nerozuměl jsem tomu. Nechápal jsem, proč matka všechno jídlo, které do našeho hnízda přinese, pokaždé spravedlivě rozdělí mezi všechny čtyři moje sourozence. Jen já jsem si vždy musel počkat na to, co zbylo. Pokud něco zbylo. A to se moc často nestávalo. Mí bratři a sestry se na ulovené lugeany, svišťuchy

* * *

* * *

Velká kovce byla během okamžiku rozklována a během několika dalších okamžiků zmizela

* * *

* * *

* * *

A bylo.

Trilogie Erilian

Copyright