Pavlík a rytíř Jan z Michalovic

Jiří Glet

Copyright

Autor: Jiří Glet

Vydal: Martin Koláček - E-knihy jedou

2014

ISBN:

978-80-7512-073-1 (ePub)

978-80-7512-074-8 (mobipocket)

978-80-7512-075-5 (pdf)

Jak Pavlíka navštívil rytíř Jan z Michalovic

Pavlík bydlí v Praze a je žákem první třídy. Minulý měsíc byl s tatínkem a maminkou na výletě na hradu Křivoklátu, kde právě šermířské skupiny pořádaly rytířský turnaj. Pavlík byl nadšený. Jaké krásné koně a udatní rytíři v lesklém brnění zde vystupovali. Jak se udatní rytíři uměli ohánět mečem. Pavlík by se tak rád stal taky rytířem. Jenomže žádná rytířská škola už není. Jsou školy jazykové, sportovní, školy se zaměřením na přírodní vědy, ale rytířská škola žádná. Tak si Pavlík alespoň ukládal z internetu obrázky rytířů a starých hradů. Brzo už měl mít Pavlík narozeniny. Už bude mít sedm let. V jednom hračkářství na náměstí měli krásného rytíře na koni. Pavlík se na něho chodil každý den po škole dívat a moc si ho přál k narozeninám. Taky rytíře ukázal mamince a řekl ji, že pokud by ho dostal jako dárek k narozeninám, tak už by byl hodný a ve svém pokojíku by bez odmlouvání uklízel hračky. Maminka na to neřekla nic, jen se usmívala. Konečně nastal den Pavlíkových narozenin. Na stole byl velký šlehačkový dort se sedmi svíčkami. Vedle něj stála velká krabice. Pavlík ji otevřel a už držel v rukách svého rytíře na koni, ve zbroji a s mečem. Celý večer si s rytířem hrál, neměl čas ani si dát pořádnou porci dortu, ačkoliv měl šlehačkový dort tolik rád. Tatínek měl taky moc rád šlehačku a tak z dortu sice nenápadně, ale za to pravidelně ukrajoval, takže večer už z něj moc nezbylo.

Před spaním si Pavlík ve svém pokojíčku postavil rytíře na poličku a usnul. V noci se ale probudil a uviděl před svou postýlkou stát rytíře ve zbroji a s mečem.

„Ty jsi opravdový rytíř?“, zeptal se překvapený Pavlík.

„Ano jsem, jmenuji se Jan z Michalovic“, odpověděl rytíř ve stříbrné zbroji.

„A proč jsi mě vlastně přišel navštívit?“

„Protože Pavlíku, když si lidé něco moc, ale opravdu moc přejí, tak se jim to taky splní. Ty jsi se Pavlíku moc chtěl setkat se s opravdovým rytířem, aby ses hodně dozvěděl o rytířích a o životě ve středověku. Tak jsem tedy zde. Dnes je taky tvůj významný den. Je ti právě sedm let a v sedmi letech se chlapec začal učit na rytíře a stal se pážetem.“

„Povídej, povídej, jak bylo možno stát se opravdovým rytířem,“ žadonil Pavlík.

„K rytířskému stavu vedly dvě cesty, krátká a dlouhá. Krátká cesta pasování na rytíře byla spíše výjimečná. Byla to vlastně odměna za mimořádnou statečnost v boji. Muž, který byl za hrdinství v boji pasován panovníkem na rytíře, nemusel mít ani urozený původ ani majetek. Velká většina rytířů si však musela projít dlouhou cestou a ta nebyla vůbec jednoduchá. Na rytíře se chlapci učili dlouhých čtrnáct let. Při výchově rytířů hrálo velkou roli magické číslo sedm. Již ve svých sedmi letech odcházel šlechtický chlapec ze své rodné tvrze nebo hradu na knížecí dvůr, nebo k nějakému věhlasnému rytíři, a stal se pážetem. Jako páže se učil pravidlům společenského chování a základům boje. Ve čtrnácti letech chlapec obdržel svůj vlastní meč a stal se panošem. Dále se učil výcviku se zbraní, jízdě na koni, dvorným způsobům, zpěvu, hudbě a básnictví. Ve svých jednadvaceti letech, po absolvování této „rytířské univerzity,“ byl mladík panovníkem pasován na rytíře.“

„Ty jsi rytíři Jene měl taky svůj hrad?“

„To víš, že jsem měl svůj hrad Pavlíku, dokonce jsem jej sám v druhé polovině 13. století založil. Byl to hrad Michalovice, stál nad řekou Jizerou, nedaleko Mladé Boleslavi a stojí tam dodnes, i když už je to zřícenina.“