Tím spíš

Erik Dominik Novák

I ZÍTRA BUĎ TU ZAS

Ty do lednice dal sis Polárku,

má pochva napila se z Tvýho pohárku

Tak vím, Ty víš,

že dřív, než budeš důchodce,

já smím, Ty smíš,

a já, nezůstanu na ocet

Vlivem Tvého pohárku roste kvas,

a zanedlouho vstoupí mezi nás

Ty u oltáře ruku jsi mi dal,

a ještě dříve, přes práh jsi mne zval

Náš společný kvas vstoupil mezi nás

Leč, nejde jen o to, tak i zítra buď tu zas

KVEŤ, A ZRAJ

Ať již dáš si radši kávu, nebo čaj,

tak dále výlučně v mých stopách kveť, a zraj

Než v jeteli se Tvůj stud osmělí,

já stránku otočím, a bude zas pondělí –

Až požehná nám v cestě nejvyšší,

Ty dětský pláč vedle z pokoje uslyšíš

Nyní však rozhodni se, zda chceš kávu, nebo čaj,

a plnými doušky dále kveť, a zraj –

PŘEVOZNÍK

Dnes na hluboké řece zesílil tenký led,

i převozník tudíž má se, jak vrátit zpět

Tuhý mráz provází jej na cestě k domovu,

a Pánbůh mezi mračny rozsvítil mu oblohu

Jde lesy, poli, lukou, a míjí silnice,

k večeři vybavil se štikou, a vínem pouze do sklenice

Obloha pohasíná, a slunce vychází,

jen převozník po sklence vína na kutě odchází

Dnes slunce ledy boří, a pramice svobodná,

pocestnému se dvoří, a stále trať svou zná

Kde však je převozník, to ví jenom od vína sklenice,

soused též pozval jej na jeden drink, lahví má však tisíce –

SILNICE, TRAKTOR, I LEN

Silnice vede z města ven,

a po ní traktor veze len

Z něj budeš mít látky na kabát,

ba i na večerní šat,

tak jen

uprav i svoje kadeře,

chystáš se na Ples v Opeře

Pak účes Tvůj, i šat všem vytře zrak,

ani oči Tvé nenechaj to tak,

a se kterým Tobě dávno neujel vlak,

výhradně téhož

si vem –

NEJEN ZAHRADU

Tys přišel, ač byls nevítán,

a Tobě, já dávno nevolám,

dávno již nemáš klíče od mých bran

Dnes zdá se, že ručičky jdou dozadu,

Tys směle vstoupil na mou zahradu,

stalo se, sté již vejdi dál

Mne vyschla voda mého pramene,

ten Tvůj zas vody má zčeřené,

proč přišel jsi, povídej, a se mnou posnídej

Poté i já povím Ti příběh svůj,

však Ty mne na zeď růžovou nemaluj,

když budeš přímý, zas k nám zavítej

Takhle dny plynou, a opět máš můj klíč,

že nemáš jinou, dětem koupils míč,

a ručičky pár chvil nejdou dozadu

Srdce Tvé, a srdce mé, mírně nesmělé,

ráz si stelou jedné postele,

snad jen, skrápěj nejen zahradu

TÍM SPÍŠ

Z nebes sňal pekelný pán kříž,

a modlitby zas stoupaj výš

Slůvka nemají příchuť plamene,

tedy kdož k činu Tobě též pokyne,

jej slyš

Modlíš se za hlízu od brambor,

i za to, ať může zpívat chór

A nechť najdeš verš i k písničce své,

i vláhy k růži povadlé,

a dále kráčet vedle mne,

nechť smíš –

Když jeden řekne, „Čehý,“ druhý, „Hot,“

v textu dál netrhá se krov

Spojíš, cos neposkládal dřív,

do mechu zas uléhá hřib,

kdo bol má, témuž

ulevíš,

tím spíš –

PŘÍSTAV V MLÉČNÉ DRÁZE

Už není, kam dále lodí plout,

Tys potkal svou tvář dlouho vysněnou,

a Tvůj přístav v Mléčné dráze

za hrází má dále červenou

Na dnešní bál koupils jí střevíčky,

a malou chvíli ses bál, co skrývá pod víčky

Teď líp se znáte, tudíž jde snáze

i pod ta víčka pohlédnout

Mléčnou dráhu s nocí skryje stín,

. . .

. . .

KOMETA

CO NEMÁŠ, ZKUS SI PŘÁT

BÍLÁ MÍSTA

JEDEN NEPTUN, A MNOHO SKAL

VEJDI DÁL

PŘÍJEMNÁ

RUB, ČI LÍC

HVĚZDA NILSKÁ

VE TVÉ STOPĚ

NEŽLI SE DÁ

RTUŤ

STOUPEJ VÝŠE

JAMKA

V SUCHÉM MOŘI

ŘÍKEJ MI

JEN TŘIKRÁT

PŘÍBĚH UŽ KONČÍ

DNES DÉLE SVÍTÁ

VŠE, CO JÁ CHCI

NESPÍM, NEJÍM, NEVNÍMÁM

RODNÝ DŮM

NESPÍLEJ ANDĚLŮM

VRAŤ SE ZPÁTKY

JÁ HLEDÁM SÁRU

RUB, I LÍC

MĚSÍC NAD PRAHOU

FOTKA

NĚKDY ŘEKNI MI

SMOLNÝ DEN

CHALOUPKA, MOUKA, A DÝM

VODA, ZEMĚ, VZDUCH

ZA PAS MNE CHYŤ

ZAHRADNÍK

TVOJÍ HLAVOU

VŠE PRO TVOU POTĚCHU

SYTÝ

KAKADU

DÍVKA S LOKNAMA

TVŮJ STÍN

ČISTÁ KREV

VÝLET NA MĚSÍC

NĚŽNÝ SLABIKÁŘ

VLAK

POVÍDEJ

ZÁDA

KLÁRKA

CO DNES JÁ, A CO TY

ZVU TĚ NA MEJDAN

MRÁZ

JABLOŇ, KONFETY, A TY

Copyright