ZA DUHOVÝM MOSTEM

Marie Jakoubková

PROLOG

Říká se, že když znenadání ucítíme známou vůni, která nám připomíná kupříkladu určitou zkušenost nebo zážitek z dětství, vzpomněl si na nás v tu chvíli někdo, kdo už většinou není mezi živými. Čich a chuť jsou vůbec těmi nejpropletenějšími smysly různými časovými obdobími našich životů a zároveň jdou ruku v ruce s moudrostí podvědomí a hlubokou pamětí. Často si tak v prvním momentě nejsme vůbec schopni vybavit, kde jsme danou vůni cítili, ale jednoduše víme, že se nejedná o nic nového.

Občas si z tohoto důvodu navečer otvírám okno, vykloním hlavu, zavřu oči a jen dýchám. Nechávám se inspirovat a následně vzpomínám, kde jsem již dané aroma cítila. Dost často se mi pak vybavují situace právě z období, když jsem byla malá.

Dalším pokusem, prostřednictvím kterého se snaží lidé z druhého břehu k nám samotným promlouvat, jsou sny. Když se nám tedy zdá o někom, kdo již nežije, a víme-li s jistotou, že jsme se o něm například nebavili den předtím, abychom tak vyloučili určitou spojitost, měla v takovém případě dotyčná duše přímý zájem nás opět vidět nebo se nám alespoň připomenout.

***

Jak je to ale s našimi zvířecími mazlíčky? Mají i oni zájem se s námi znovu spojit nebo jsou navždy uzamčeni na místě za duhovým mostem?

ŽIVOT ZA DUHOVÝM MOSTEM

Ťapka s Mícou byly nerozlučnými zvířecími kamarádkami již ve světě lidí. Nedávno se však ocitly na dosud neznámém místě za duhovým mostem a rázem si musí zvykat na zcela nový domov. Jsou tady za duhou úplně nové, hledají si své místo a také respekt u ostatních zvířátek.

Abyste rozuměli, Ťapka je pes a Míca kočička. Tento mnohdy neslučitelný vztah však pro ně nikdy nebyl překážkou, právě naopak. Žily spolu odmalička, zvykly si tak na sebe a nedaly by jedna bez druhé ani ránu. Jedna pro druhou doslova žila, napřed v tom pozemském světě a teď i ve světě za duhou.

Když se na druhém konci duhy opět potkaly a navíc na místě znovu spatřily i své dávné kamarády, měly neuvěřitelnou radost z tak nečekaného shledání. Vážně ani jedna z nich netušila, že něco takového, jakým je život za duhovým mostem, vůbec existuje. Samozřejmě, že si zvířátka mezi sebou často o tomto místě povídala, ale žádné z nich nikdy nemělo určitý důkaz, který by jim potvrdil, že je to opravdu skutečné. Že se nejedná o pouhou pohádku, jejímž cílem je všechny uchlácholit, aby se nebáli. Musí si však zkrátka počkat, než se jejich čas naplní a sami si tak ověří, jak to ve skutečnosti je. A i Ťapka s Mícou už to vědí. Už mají veškeré informace, které potřebovaly. Obě dvě mají radost, že jim přátelé nelhali a že je život za duhou přesně tak krásný, jak se povídalo.

VÝPRAVA NA DRUHÝ BŘEH

„Ano pane, říkal, ale když…,“ odpověděla Ťapka a sklonila svou psí hlavu.

***

PROČ JE DUHA DUHOVÁ?

KDYŽ JEDNOU DUHA ZMIZELA