Brána zahrady

Erik Dominik Novák

SEDMÁ

Sedmá je brána,

má půlka vstává –

Ta druhá, lebedí si

do oběda

Do nitra káva,

a první zpráva,

že svět tam, uvnitř mne

je neposeda

Tak s dalším jitrem,

zas v stavu příkrém,

ospalky smyji, a vpluji

do reality

A pro doušek vína

i sopka vzlíná

A pro též, osmělíš se

možná i Ty

Já nechci v jícnu

svíčku bez svícnu

A tedy, rád jsem, jsi-li

opojena

Jícnu si skrápěj,

však nepřeháněj

Buď smělá, leč dál buď

moje žena –

PŘED OPONOU

Před oponou z bílých střípků

v modré já držím hlídku

Do zelené jen láskou padám,

když srdéčko srdéčkem strádá

I dušička dušičkou chřadne,

když odcházíš, a hlas Tvůj slábne

Sté, kol mých stop tvoř stopu druhou

I do vzdálených dob buď mojí vzpruhou –

ZA STĚNOU

Za stěnou složenou z růží

s Tebou já cítím se nejlíp v kůži

Svět sluncem zalitej copy Ti splétá

V těch copech kvítek měj, nechť padne věta

že má se smysl houpat na vlnách citů, a v příšeří

Že hřích je se nevykoupat, a nekráčet

v plavkách nábřežím –

Za dotek Tvůj najmu loďku

Jen chvíli stůj, a zhasnu sopku

Sopku v nás nechám plát, plamen se vzpíná

Nažhav jej akorát, ať zmizí stěna

stěna, jež bývala z vonných růží –

Ať druhý cítí se nejlíp v kůži

Kůži Tvou neprodám, jen mne pluj v loži

Vždyť když Tě neshledám, tepny se zúží

VZPOMÍNEJ

Máš svůj strop, a k loži byt, a vchod,

a v loži mém proplouváš do temnot

A temnou noc chceš trávit pouze

se mnou

Máš už klíč, a přístup k roletě,

sic prázdnou spíž, když nevíš o světě

A nejen pro náš svět chci být

Tvou ženou

I roleta se s ránem otočí,

i paprsky skrz má skla odbočí

I pošťák Tvůj již vstal, a dlouze

zvoní

To na Tvých řádků nese odpověď,

Tys vědět dal, dali Ti na paměť,

že pro náš vztah vskutku námitek

není

Jen z vůle mé, znej dále ten můj klíč,

a pomaloučku chystej plen, a míč,

když příliv svěží do mé sluje

se noří

Já Tobě, Ty mne, buďme oporou,

a pro to malé, znej notu veselou

A vzpomínej, kdo naše krůčky

střeží –

S BÍLOU PĚNOU

Víš, co smíš, znáš význam pointy,

a lehce spočteš dráhu komety

A do poslední mety táhneš

ve dvou

Já byla stín, i vítr v krajině,

dnes Tobě chystám kuře na víně

Když zvedne se plášť, Ty neuvadáš

svou cenou

Sté, dávej dál mi duši na dlani,

já více neoplácím čekáním

Je pohřbena zášť, i koupel již máš

s bílou pěnou –

SOUSED TVŮJ

V rudé záři blyští se krajina,

to Slunce k Zemi dál se rozpíná

I vraky v moři v jistém směru

hoří

Pak znenadání mírně zaprší,

a možná ani Pánbůh netuší,

že míru vláhy jiný z hůry

střeží

Ty také myslí míříš vysoko,

chceš bystrý být, a dojít daleko

A v plánu máš svou bránu v barvě

ryzí

Tak pomni zas, a stále vzpomínej,

co dokončit máš, jak začít den, byť ledovej

A proč soused Tvůj vůbec není

cizí –

KOLIK SLOV

Nepovíš nic, když vlastně nemáš, co říct

V příbytku ze samých slov již ani nestojí krov

A půl větičky k mání se nad hladinou sklání

KE DNI ŽEN

KŘÍDLA MÁ

ŽENY

LEHCE

CHÝŠE TRÁM

SUK

DEVÁTÁ

HŮL

PRACH

BŮH

KDYŽ

NAŠÍ OTĚŽÍ

V NITRU DUŠIČEK

V PŘÍKLADNÉM OPOJENÍ

TVŮJ SMÍRČÍ SNÁŘ

KDYŽ PADNE VĚTA

TVŮJ VNITŘNÍ KLID

DELFÍNI

JÍT, A DOBRÉ SÍT

OBRÁZKY

DOBA LEDOVÁ

VÍLA VÍL SE VZDÁ

MŮJ PANE,

MODRÁ KNÍŽKA

SLOVNÍ VÝMĚNA

KAM JEN ORLI LÉTAJÍ

PŘESMYČKY

AŽ PŮJDEŠ

KDO VLASTNĚ JSI

TVÁŘ ZA DOTEK

AŽ SLÉTNE DRAK

SMÍRČÍ ATENTÁT

SKRYTÉ KLIČKY

TRAKTOR, CHLÉB, I VEPŘ

KOŤÁTKA

MILÝ ČTENÁŘI,

JENOM PÁR

KDE ŽENA VLÁDNE

TVÝM CHOUTKÁM

TVŮJ VĚJÍŘ

NOVÁ SABINA

AŽ NAJDEŠ CESTU

ZPRÁVY

TVOU KRÁSKOU

V ZORNÉM POLI

KVĚTY Z KVĚTU

VE SVÉM OČKU

KROM MÉ NĚHY

CO MŮŽEŠ TY

JEJÍ DUŠI

MŮJ PŘÍTELI

VE TVÉM ZVONCI

KRAPET NĚHY

DO KAŽDÝCH DVEŘÍ

STÍNY BEZ PŘÍČINY

NA DRÁZE VLAK

JEJICH STOP

DO SNĚNÍ

BRÁNA ZAHRADY

COŽ JE OTÁZKOU

TVŮJ RET

DO DLANÍ