Proměny

Erik Dominik Novák

PROMĚNY

Za mojí proměnou stojí i Tvůj dech,

Tys řekl mi pojednou, „Tys byla v mých snech“

Pro moji proměnu hoří svíce v nás,

Tys řekl mi pojednou, „Má milá, vzkvétáš jak klas,

a mne se zdá,

že pro jinou proměnu není značky „Stůj,“

já nesměním za jinou svou rozkvetlou túj“

…A mne se zdá,

že zahoří zas plamínek nejen v mých snech

Dál povídej, ku mne se znej, zas měj mužný dech

Zahořím, zahoříš, a mne

se zdá,

jak říkáš mi zas, „Kvítku v okvětí,

přišel zimy čas, leč ten, jen proletí

Pak hejno labutí, i křehká křídla vran,

zas otevřou Tvoje okvětí jen mne do všech bran

A Ty stále, a zas, budeš

jen má“

ŽE DÁL SE MNOU POČÍTÁŠ

Že dál se mnou počítáš,

sté namaluj moji tvář

A do ní jen sladký slabikář,

má lásko

K nebi dále stoupá dým

z fotek, jehož víc nespatřím –

„Já dnes pouze pro Tebe dýchám, a jen s Tebou sním,

věz, Krásko“

Že dál se mnou počítáš,

dej mi tvář, a dej mi snář

A dej mi do vínku své dítě

My poté radost, i strasti si užijem,

Ty osuš plen, vezmi nás ven

A jen nad příkrým příkrovem

splétej své sítě –

JÁ POSTAVÍM STAN

Já postavím stan, opodál dům,

deku už mám, tam na prahu strání

Ten dům, deku, i stan, jak jen já Tebe znám,

to vše dávno mám jen pro milování

Já zatáhnu síť, Ty do ní se chyť,

jen bez pout, a honosných mříží

Ty máš právo přát si, i chtít, a já, u téhož chci být,

sté spoj za nitkou nit, už Měsíc se blíží

Já mám už svůj stan, opodál dům,

jen deka kdesi se vznáší

A slovo mé je pevné, jak trám, a když uvolním lan,

jen tehdy, za Tebou se práší

MARNÉ JE BÁSNIT O MARNOSTI

Marné je, držet se odříkání,

od všeho brát jenom půl

To já, když svírám dlaň ve své dlani,

tu druhou chci, jak sůl

Marné je, stláti půli lůžka,

vždy, když odcházíš

Já připadám si, jak psí knížka,

byť déle o mne víš

Marné je básnit o marnosti,

marné je, jít z města ven

Sic je to možná z pouhé posedlosti,

Ty za muže mne už si vem –

PŘED TEBOU UTÍKÁM

Před Tebou utíkám

do skrýše za stěnou,

leč tam se neschovám,

ba ani pod pěnou

Před Tebou stydím se,

a skrývám vyznání

Málo však mýlím se

v krůčcích svých s váháním

Tys přišel nečekán,

já plna zklamání

Pevně však stojí trám,

i jeho stavení

Tak, stav se zítra zas,

a věz, že i můj hlas

zlehka se obmění –

POVĚZ MI, MILÝ TONÍČKU,

ZÍTRA ZAS PŘIJDE MÁJ

TY K SVÉMU KLÍNU

STÉ, PO TVÝCH SLOVECH

ZLATÁ LIŠKA

POSLEDNÍ

NEOHLÍŽEJ SE

DEJ MI RUKU

KDYŽ KRÁČÍŠ ZA ŠTĚSTÍM

ZEMĚ SE ZTRÁCÍ

Z TVÉ TVÁŘE BOHYNĚ

ZAVÍREJ SVÁ VÍČKA

LÁSKO, MNE SE ZARUČ

UŽ JEN PRO TEN POCIT

LÁSKO, ROZTOČ GRAMOFON

NECHŤ NEJSME SI CIZÍ

PUSŤ SI TŘEBAS AMPLION

ZVEDNI TELEFON!

JSI PŮVABNÁ, JSI KRÁSNÁ, JSI HEZKÁ

SLŮVKA

ANDĚL

NEMĚJ STRACH

OTOČ SVOU TVÁŘ

SMÍRČÍ GLEJT

STO TISÍC NÁPADŮ

JEN STÍN KATEDRÁL

ZAHOĎ SVOU MINULOST

JEN ZA MĚSÍČNÍ ZÁŘE

PADÁ TI DO VLASŮ KVĚT

TY VÍŠ

TO TI POVÍDÁM

BÝVALS MOU PROMĚNOU

SRDCE MÉ NEPLÁČE, ALE

HLADIT MNE SMÍŠ

HOĎ MNE DO SMETÍ

Copyright