NA DOSKÁCH ŽIVOTA

TOMÁŠ BENÍK

„Sme divadlom tomuto svetu - hrajme tak, nech sa publikum nenudí.“

Pavel Kosorin

Venované rodine

Pár slov k tomuto ďalšiemu netradičnému počinu...

Čím dlhšie na tomto svete žijem, tým mám väčší pocit, akoby sme žili v neustálom divadle. A vlastne prečo nie? Prečo by svet nemohol byť jedným obrovským experimentálnym divadlom a všetky živé tvory jeho hercami? Zároveň tí istí herci by vlastne logicky boli sami sebe divákmi. A ako je vidieť, v takomto predstavení sa môže stať hocičo hocikedy. Takže v konečnom dôsledku sme hercami a divákmi zatiaľ v najlepšej divadelnej hre vo vesmíre.Scenár, réžiu a dramaturgiu tohto obrovského a zatiaľ sa nekončiaceho predstavenia vykonáva... V tomto bode si musí každý odpovedať sám. Ale ak je to naozaj niekto „tam hore“, je zároveň aj umeleckým kritikom. Kritiku vykonáva pred každým hercom, ktorému práve v predstavení už nadobro skončila úloha a s ňou aj umelecká zmluva v samotnom divadle. A podľa kritiky sa určí, akú odmenu dotyčný dostane. Alebo je všetko predsa len inak? Ktovie...

Keďže sa budeme teda držať v názore, že život je jedno veľké a nekonečné predstavenie, na doskách ktorého sa práve nachádzame, sú aj nasledujúce tri príbehy napísané formou scenára. Možnože takýmto spôsobom sú napísané aj naše osudy. A možno nie. Ktovie... A keďže sa v deji môže kedykoľvek stať hocičo, nemalo by prekvapiť, ak sa v príbehoch budú riešiť problémy so stratou zamestnania, problémy začínajúceho ducha, odhaľujúceho problémy vo svojom dome a príčiny svojej smrti, či problémy pomaly sa rozpadajúcej rodiny, ktorú môže zachrániť len „zásah zhora“.

Ešte krátko ku Smrti bohatého chudáka. Túto divadelnú hru som napísal ako prvú vo svojom živote. Je to paródia na moju detektívku s názvom Smrť chudobného boháča.

V knihe s názvom Štyri malé zastavenia veľkej vojny sme videli, ako by mohli vyzerať osudy ľudí, ak by celosvetový vojnový konflikt vypukol v súčasnosti. Teraz sa pozrieme na osudy „obyčajných“ ľudí v „obyčajnom“ živote. Tie môžu byť veselé aj smutné, no na rozdiel od spomínanej knihy môžu skončiť s vysokou pravdepodobnosťou šťastne. A tak by to malo byť vždy...

Pekný čitateľský zážitok praje

Tomáš Beník

NA DLANI NEZÁLEŽÍ

OSOBY

JARO

ELENA

(Jarova žena)

TIBOR

(Jarov kolega)

KREMNICKÝ

(Jarov nadriadený)

EDUARDO

(mužský hlas z televízie)

LAURA

(ženský hlas z televízie)

PRVÉ DEJSTVO

PRVÝ OBRAZ

1. výstup

(Elena, Laura, Eduardo)

Elena vysáva za pohovkou. Potom vypne vysávač a začne napravovať vankúše na pohovke. Pozrie sa na ovládač na pohovke a na svoje hodinky. Rýchlo schytí ovládač a zapne televízor. Z televízora sa ozve napínavá gitarová španielska hudba.

ELENA (uľavene): Ešte šťastie, že tú telenovelu zapnem vždy až po vete „v predchádzajúcej časti ste videli...“ Aspoň sa mi to vždy krásne začne ako nová kapitola.

Hudba ešte viac zvážnie. Elena sa s napätým pohľadom usadí na pohovku.

EDUARDO: Milujem ťa s celého svojho srdca.

ELENA (nahnevane): A čo Anna?

LAURA (plačlivo): A čo Anna?

EDUARDO (vážne): Annu som nikdy nemiloval.

ELENA: No to určite! My sme včera videli, ako si ju v posteli nemiloval! Teda Laura nie, ale ja a...

LAURA (krikom): Neklam! Videla som ťa!

ELENA (napäto a prekvapene): Ako si ich mohla vidieť?

EDUARDO: Ako si nás mohla vidieť? Veď si bola v Brazílií!

ELENA: No? Presne!

Nabehne reklamná zvučka.

ELENA (nahnevane): Ale no tak! Vždy v tom najlepšom!

Pozrie sa doprava. Začuje kroky. Zbožne sa pozrie do stropu.

ELENA: Ešte toto mi chýbalo!

Nahnevane zhasne televízor a vráti sa k naprávaniu vankúšov na pohovke.

2. výstup

(Elena, Jaro)

Do miestnosti vojde Jaro. Zloží si čierne okuliare z očí a zavesí ich na čierne tričko. Potom sa poškrabká na krku nad striebornou reťazou. V tvári vyzerá smutne. Elena napravuje vankúš a stojí chrtom od Jara.

JARO: Ahoj, Elenka.

ELENA (nezáživne): No nazdar, ty...

Prudko sa zarazí, narovná sa a otočí na Jara.

ELENA: Čo sa deje?

JARO: Čo by sa malo diať? Vždy sa niečo deje, nie?

ELENA: To možno. Ale teraz sa deje niečo veľmi vážne. (krikom) Však?

Jaro od strachu cúvne.

JARO: Ale stále si mi nepovedala, ako vieš, že sa niečo veľmi vážne, ako vravíš, deje?

ELENA: Ale deje sa niečo vážne. v...

Jaro si zapchá uši.

ELENA: Však?

JARO: Vyčítal som z pier, že si sa už opýtala. Áno, deje sa niečo veľmi vážne. Tak ako si na to prišla?

ELENA: Ach, ty starý sklerotik! Pozdravil si ma inak.

JARO (zamyslene): Ako inak?

ELENA: Kedy si ma naposledy pozdravil slovami „Ahoj, Elenka?“

JARO: Vždy, keď sa dialo niečo vážne.

ELENA:Presne!

JARO: Čo presne?

ELENA:No vidím, že si opäť ťažko pracoval a že ti to myslí hlboko pod normálom...

JARO (urazene): No dovoľ!

ELENA: Ani ten normál nie je nič moc...

Jaro skríži ruky a urazene sa pozrie inam.

ELENA: Tak radšej vyklop, čo sa deje!

JARO: Radšej sa posaďme!

ELENA: No to dobre začína...

Prídu k pohovke.

JARO: Tak si sadni!

ELENA: Tak hovor!

JARO: Sadni si! Lebo ťa to porazí!

ELENA: Ale no tak! Keď som prežila poslednú návštevu tvojej svokry, tak prežijem...

JARO: Vyhodili ma z práce!

Elena sa zarazí, s otvorenými ústami a vypúlenými očami sa pozrie na Jara. Pomaly sadne na pohovku. Jaro sa tiež usadí.

JARO: No vidíš! Som ti to hovoril.

ELENA: Eeee?

JARO:Ešte párkrát takto treskneš na tú pohovku a skončíme všetci na zemi! Si nemysli, že teraz budem kupovať novú...

ELENA: Tak teba vyhodili z práce?

Jaro sa usadí a zosmutnie.

JARO: Je to tak.

ELENA: A prečo? Nebol si snáď najlepším zamestnancom spoločnosti?

JARO: To hej.

ELENA (skleslo): Ja už ničomu nerozumiem.

JARO: Chcel som zvýšiť plat.

ELENA: No konečne si sa odhodlal... (pauza) No počkaj! Kvôli tomu ťa vyhodili?

JARO: Čiastočne.

ELENA: Tak ako to teda bolo?

JARO: Pohádal som sa so šéfom.

ELENA: A preto ťa vyhodil? Lebo si zvýšil naňho hlas?

JARO: No... (pauza) Aj...

ELENA: Čo aj? Nevieš to povedať normálne?

JARO: Nezostalo len u slov...

Elena prekvapene vypúli oči.

ELENA: Ty debil! Musel si mu hneď struhnúť?

JARO: Nebolo to len jedno struhnutie...

ELENA: Preboha! Snáď si ho...

JARO: Ale nie. Leží teraz v nemocnici. Len také drobné zranenia. Otras mozgu, vyrazené zuby, zlomená ruka...

ELENA: Ty si ale somár! To musíš byť vždy taký prudký?

JARO: On si začal! Ja som sa len bránil.

ELENA: Bože môj! Čo som komu urobila? Mať za muža takého agresívneho človeka!

JARO:Súd (pauza) bude o týždeň. (odvráti sa)

ELENA: Tak teba ešte aj zavrú do basy? Tak ti treba, keď si sprostý! Ale čo ja? Krehká žena? (rozplače sa)

JARO: Ale neplač! Mňa nezavrú! Bola to jasná sebaobrana!

Elena prestane plakať.

ELENA (ironicky): No to mi odľahlo.

JARO: Prečo? Ty snáď nie si šťastná, že ma nezavrú?

ELENA: Lepšie byť v tvojom prípade v base, než nezamestnaný. Čo budeme robiť?

JARO: Nájdem si inú prácu.

ELENA: A akú? Celý život si pracoval v tých tvojich bezpečnostných zložkách. Kde sa chceš s takými skúsenosťami uplatniť? V bankovníctve?

JARO: Tak banku som ešte neprepadol, ale môžem to skúsiť! Všetko je po prvé.

Elena si pleskne dlaňou do čela.

ELENA: Mamička moja mi dobre vraveli, aby som si ťa nebrala. Dobre mi hovorili, aby som si našla muža takého, ktorý uživí seba aj mňa!

JARO: Prosím ťa, prestaň už! Je to trápne.

ELENA (vážnym hlasom): Pôjdem do práce.

Jarovi zabehne slina. Začne sa dusiť. Rukou ukazuje Elene, aby ho pobúchala po chrbte. Elena ho tak buchne, že Jaro spadne z pohovky na zem.

JARO: Si sa zbláznila! Skoro si ma zabila!

ELENA: Padavka...

Jaro vstáva z podlahy a sadá si na pohovku.

JARO: Sa vyhýbaš povolaniu. Mala si robiť zápasníčku, a nie ženu v domácnosti!

ELENA: Ja som robila sekretárku.

JARO: Jaj! A kde zoženieš také miesto. Tam sa hrabú všetky ženy. A vieš, aké berú. Pekné, mladé, milé...

ELENA (s úsmevom): A nespĺňam snáď tieto kritériá?

Jaro sa rozosmeje, no keď sa naňho Elena nahnevane pozrie, predvádza kašeľ.

JARO: Ale áno. Spĺňaš.

ELENA: No vidíš.

JARO (tichšie a ironicky): Keď si šéf zabudne okuliare.

ELENA: Hovoríš niečo?

JARO: Ale nič. Len teraz rozmýšľam, či náhodou náš šéf nehľadal sekretárku, lebo tá jeho súčasná musela na materskú.

ELENA (zaujato): Skutočne?

JARO: Je zaujímavé, že napriek tomu, koľko času spolu pracovne (smiech) strávili, má ta baba decko s iným.

ELENA: Asi si dával pozor a bol pokojnejší. A nie ako ty. Hneď ho musíš dokaličiť...

JARO: Ale veď si začal! Keď som naňho zjačal...

ELENA: To je tvoj problém! Radšej mi skús zistiť, čo s tým flekom!

JARO: A ako, keď tam nepracujem?

ELENA: A čo ten tvoj kamoš? Ako sa volal...

JARO: Myslíš Tibora? Keď sem príde, tak sa ho môžeš opýtať.

ELENA: A kedy by tak mohol prísť?

JARO: No...

V diaľke je počuť kroky.

JARO: Veď aj hneď.

3. výstup

(Jaro, Elena, Tibor)

Tibor vojde do miestnosti.

JARO: My o Tiborovi a Tibor za rohom.

ELENA: A nehovorí sa to inak?

JARO: To je to isté.

TIBOR: Ahojte, rodinka! Ako sa máte?

JARO: Zle.

TIBOR: Nepýtam sa na jednotlivcov, ale na celok. Tak ako?

ELENA: Ujde to.

TIBOR: Keď hovoríte...

Tibor sa rozvalí na pohovku.

JARO: Nechceš si sadnúť?

TIBOR: Veď už sedím! Tak čo sa pýtaš?

JARO: Ale nič.

TIBOR:Bol som v nemocnici. Šéfa majú zajtra pustiť.

JARO: A čo Peter?

TIBOR: Veď už ti to stokrát hovorili! Zaútočil on. Tak čo? Ničoho sa hlavne neboj a hovor to, čo ti povedia, aby si hovoril!

JARO: A to je čo?

TIBOR: Veď ti to povie Peter pred súdom.

JARO: Len aby. Radšej mu to pripomeň!

TIBOR: Ty si ale blbec! Veď ťa obhajuje! Tak načo mu to mám pripomínať!

Nastalo ticho. Každý sa pozerá iným smerom.

TIBOR: A čo pozeráte?

JARO: Tmu v televízore! Jediný program, ktorý je na tej našej káblovke zadarmo...

TIBOR: Nuda... A čo ste pozerali predtým?

JARO: Hokej.

TIBOR: Dnes nehrajú.

ELENA:Laurin sen.

TIBOR (usmiato): Vážne?

Jaro si schová oči do dlane.

TIBOR: A ako zistila Laura, že ju Eduardo podviedol?

Jaro sa naňho prekvapene pozrie.

ELENA: Neviem. Musela som vypnúť televízor, lebo prišiel Jaro.

TIBOR: (pozrie sa na Jara): Aha. Škoda.

ELENA: Počúvaj, Tibor!

TIBOR: Čo?

ELENA: Nehľadáte sekretárku?

TIBOR: Odkiaľ to vieš?

JARO: Odo mňa.

TIBOR: Tiež by si mohol niekedy aj držať jazyk za zubami. (na Elenu) Hľadáme sekretárku, no mala to byť priamo ponuka priamo pre jednu konkrétnu osobu, ale keď už to vie celý okres... Príď zajtra priamo do firmy! Poviem šéfovi, že už máme aspoň náhradu za sekretárku, keď nie za najlepšieho vymáhača...

Jaro sa na Tibora nahnevane pozrie a zacerí zubami. Tibor urobí to isté.

TIBOR: Radšej pôjdem.

Tibor vstane a odchádza.

ELENA: Počkaj! Kedy mám prísť do práce? A čo ste vlastne za firmu?

JARO: Akoby si to nevedela.

Elena sa rozbehne za odchádzajúcim Tiborom.

TIBOR: Sme firma zaoberajúca sa vymáhaním mimosúdnych pohľadávok. Čo ti to Jaro nikdy nevysvetlil?

ELENA: On mi to vysvetlil tak, akoby ste boli nejakí mafiánski výpalníci, alebo čo...

Tibor a Elena sa zasmejú a odchádzajú. Jaro sa ironicky pousmeje a lenivo mávne rukou.

4. výstup

(Jaro, Laura, Eduardo)

Jaro nahnevane pustí televízor. Ozve sa napínavá gitarová hudba.

EDUARDO: Tak mi už konečne povedz, odkiaľ vieš, že som ťa podviedol!

LAURA: A podviedol si ma?

EDUARDO: Už to nemá cenu zamlčovať. Je to pravda!

Hudba sa zdramatizuje. Jaro napäto čaká.

LAURA: Teraz, keď si sa mi priznal, ti konečne poviem, ako to viem.

EDUARDO: Tak ako?

JARO: Tak ako, dočerta?!

Pesnička ukončí telenovelu. Jaro sa neveriacky pozerá na obrazovku.

JARO: Tisícstopäťdesiata časť?! Keby človek vynechal nejaké časti, ani si nejaký významný zvrat v deji nevšimne. (mávne rukou) Je to len strata času... (pauza) Kedy bude ďalšia časť? (stlačí tlačidlo na ovládači) Zajtra o tretej poobede? Ale to ešte budem... (pauza) Nebudem.

Povzdychne si.

DRUHÝ OBRAZ

5. výstup

(Jaro, Laura, Eduardo)

Jaro pozerá z pohovky televízor a je zemiačiky. Na sebe má tielko a tepláky. Okolo neho je neporiadok z prázdnych obalov a fliaš od piva. Napäto sleduje telenovelu.

EDUARDO: Tak ty si nešla do Brazílie len kvôli tomu, aby si ma prichytila s Laurou v posteli?

JARO: A kvôli čomu inému?

LAURA: Áno, len kvôli tomu som zostala tu.

Jaro ukáže rukou na televíziu.

EDUARDO: A čo bude teraz s našim vzťahom?

JARO: No čo by bolo? Pustí ťa k vode.

Telenovela skončila a Jaro prepadol znechuteniu.

JARO: Už zase? Práve som povedal to, čo uvidíme za desať častí. (nervózne) Ale čo keď to bude inak?

Jaro začuje ťukanie lodičiek. Jaro sa porozhliada okolo seba.

JARO: No fasa...

6. výstup

(Jaro, Elena)

Elena vojde do miestnosti z dvoma taškami v rukách a kabelkou na ramene. Keď sa pozrie na Jara, padnú jej tašky z ruky.

ELENA: Preboha!

JARO: Naša živiteľka sa vrátila z krutého sveta zdierania a podvodov! Vítam ťa medzi smrteľníkmi! Ako bolo? Hovor a preháňaj!

ELENA: Preboha!

JARO: No už sme sa raz pozdravili... To snáď stačí! Či?

Elena sa pomaly a nahnevane blíži k Jarovi.

ELENA: Tak ja driem v práci ako taký kôň, aby sme mali nejaké peniaze a ty sa tu vyvaľuješ a nič nerobíš?

JARO: Ale Elenka! Veď predsa ten súd...

Elena začne škrtiť Jara.

ELENA: Ten si mal pred týždňom! Odvtedy sa tu len váľaš!

JARO: Ale veď to je tá... ako sa to vraví... trauma!

Elena prestane škrtiť Jara.

JARO (škodoradostne): Došli ti sily, čo?

ELENA: Už nemá ani cenu ťa škrtiť! Ty si len jedno sebecké a lenivé hovädo!

JARO: Elena! Kroť svoj slovník, lebo...

ELENA: Čo lebo?

Jaro sa poškrabká na zátylku.

JARO: Ale nič...

ELENA: No veď preto. Pozri sa okolo seba! Nemôžeš aspoň tie odpadky zahadzovať do koša?

Jaro si kľakne na pohovke a zozadu vytiahne kôš plný odpadkov.

JARO: Vidíš to? Je plný!

ELENA: A milosťpán ho nevie vyniesť?

JARO (prekvapene): A kam? Nebodaj na smetisko?

ELENA: Do smetiaka pred bytovkou!

JARO: Takú diaľku?

ELENA: Samé sa to nevynesie! A čo jedlo?

JARO: Ďakujem! Ale som z týchto čipsov taký prejedený... Už si nič neprosím.

ELENA: To si nič nenavaril?!

JARO:A čo by som mal variť?

ELENA: A čo to mäso, čo som dala ráno rozmraziť?

JARO: Aké mäso? Jaj, ty myslíš tú misu s tým mäsom a vodou?

ELENA: No!

JARO: Tak vodu som vylial a mäso dal späť do mrazničky.

Elena si schová oči do dlaní.

JARO: Tak som si myslel, že keď si včera umývala tú mrazničku, tak ja mám umyť to mäso, čo si mi nachystala...

ELENA: Ty debil! To malo byť mäso do trúby! Nechala som ti inštrukcie!

JARO: Aha! A ja som si myslel, že si na stole nachystala recept, že keď sa vrátiš, aby si nič nemusela hľadať...

Elena si unavene sadne na pohovku.

ELENA: Si jeden lenivý a neschopný darmožráč! Ja pracujem osem hodín v práci...

JARO: No to sa narobíš...

ELENA: ...aby som zarobila nejaké peniaze, potom sa trepem s dvoma ťažkými taškami z obchodu...

JARO: A prečo si nezoberieš auto?

ELENA: Pretože je stále v servise. Dúfala som, že ho vyzdvihneš a prídeš po mňa!

JARO: Ale veď vieš, že sa mi nechce stále hádať s tým šarlatánom! Nemám potom dobrú náladu.

ELENA: To je autorizovaný servis. Ty si ho sám vybral!

JARO: Ale prosím ťa...

ELENA (krikom): A neprerušuj ma!

JARO: Elenka...

ELENA: A potom keď konečne prídem domov unavená ako taká mula...

JARO: Ale veď už sedíš...

Elena dá Jarovi facku.

ELENA (plačlivo): ...musím drieť ešte doma na svojho manžela! (rozplače sa)

Jaro ju objíme. Plač ho dojme.

JARO (plačlivo): Je mi to ľúto! Ako to mám odčiniť?

Elena ho prudko odstrčí a vstane.

ELENA (krikom): Tak zdvihni ten svoj lenivý zadok a hybaj upratovať!

Jaro neochotne vstane a začne dvíhať prázdne obaly.

JARO: A kam to mám dať?

ELENA: Ale veď kôš...

JARO: Kôš je plný. Tak čo?

ELENA: Použi predsa vrecia na odpadky! Moje nervy! Čo si nikdy neupratoval?

JARO: Naposledy na vojne. Potom už som akosi nemusel...

ELENA: To bola chyba, nezapriahnuť ťa riadne do domácich prác. No čo? Tak sa ich postupne naučíš!

JARO: Ja sa mám naučiť takýto druh prác? Moje dlane sú určené na inú robotu!

ELENA: Tvoje dlane teraz nemajú prácu. Zato moje ju majú. Takže teraz budeš domáce práce robiť ty!

JARO: Ale...

ELENA: Či ich robí ženská dlaň, alebo mužská, je dnes jedno, keď je tá rovnoprávnosť. Na dlani nezáleží!

JARO: Škoda, že nežijeme v období pohlavného bezprávia. To by som...

Elena sa škaredo na Jara pozrie. Ten rýchlo odtrhne jedno vrece z rolky a rýchlo zbiera odpadky.

JARO: Tak ja idem.

ELENA: A kam?

JARO: Predsa hľadať ten kontajner.

Poberá sa preč. Elena ho zastaví.

ELENA: Počkaj ešte!

JARO: Čo sa deje?

ELENA: Ak chceš vykonávať tieto práce čo najefektívnejšie, čo znamená, v tvojom prípade, za kratší čas, musíš vykonávať viac práci naraz!

JARO: Tak to moc chceš odo mňa, moja zlatá! Ja sotva zvládam jednu!

ELENA: O tom všetci vieme, ale v tvojej novej brandži je to chyba.

JARO: Tak čo mám ešte urobiť, aby som toto peklo upratovania, tú nočnú moru každého muža domáceho, ukončil?

Elena odbehne doľava a dotiahne odtiaľ vysávač s pripojenou hadicou, trubicou a hubicou. Víťazoslávne namieri hadicou s trubicou a hubicou na Jara. Ten rýchlo pustí plné vrece a s hrôzou zdvíha ruky nad hlavu.

ELENA: A odbachla som ťa čistotou! Tu máš! Kábel je v zástrčke, tak sa veselo môžeš pustiť do zabordeleného koberca a potom do pohovky.

Jaro opatrne schytí hadicu dvoma prstami pravej ruky a nahadzuje grimasu nechutnosti a nechápania. Elena sa naňho neveriacky pozerá.

ELENA: Čo si to nikdy nedržal v ruke?

JARO: Naposledy na vojne. Odvtedy ubehlo rokov...

ELENA: Ty si slúžil v nejakej upratovacej čate?

Jaro sa postaví do pozoru.

JARO: Áno, pane! Mesiac upratovania celých kasární a veliteľovej kancelárie ako trest.

ELENA: No vidíš! Tak teraz si opäť upratovacou čatou a ja tvojim veliteľom!

JARO (nechápavo): To mám ako upratovať za trest?

ELENA: Ak bude takéto chápanie motiváciou pre stále lepšie výsledky tvojej práce, tak áno!

JARO: Tak je to tu opäť!

ELENA: Mám ti to ukázať?

JARO: Zapni tú starú herku!

Elena príde k vysávaču.

ELENA (veselo): A keď skončíš, tak ti poviem skvelú novinku z práce! Som taká šťastná!

JARO (znudene): Nekecaj a zapínaj! A prisuň to bližšie!

Elena znechutene zapne vysávač a kopne ho bližšie k Jarovi. Ten rýchlo vysáva koberec okolo gauča. Keď príde k vysávaniu gauča, zastaví sa, narovná sa a vypne vysávač. Elena, pozerajúca sa z diaľky s úsmevom a prekríženými rukami, zvážnie. Jaro na ňu pomaly postupuje so zostavou od vysávača v ruke.

ELENA (rozpačito): Prečo si prestal vysávať?

JARO: Vždy, keď som takto ja jasal po návrate z práce, znamenalo to povýšenie alebo zvýšenie platu. Vedel som, že sekretárka berie tak isto, ako ja. Tvoja dobrá správa môže byť pre mňa zlou správou. Tak si terasadneme, však?

Jaro hlavou ukáže, aby sa posadila. Elena si ustráchane sadne. Jaro zahodí hadicu s trubicou a hubicou a posadí sa vedľa nej.

ELENA: Keby som vedela, ako ťa to rozruší, tak...

JARO: Tak pozri sa! Ja sa nebudem správať ako naštvaný pavián a ty mi teraz rovno povieš... (pauza, krikom) Koľko?

Elena sa zľakne.

ELENA: O sto!

JARO: Čo o sto? Forintov? Tie dávali ešte minulý mesiac, takže...

ELENA (ustrašene): O sto eur...

Jaro sa zarazí, no potom sa usmeje.

JARO: O sto eur?! O stovku za prijímanie hovorov a nosenie papierikov z bodu A do bodu B?!

Jaro pomaly vstane a obíde gauč odzadu.

JARO (krikom): Tak o sto eur za sedenie na zadku a celodenné usmievanie? Moje nervy! Tak ja som si mohol ruky a hlasivky dorantať, ako som stále musel bojovať s tými idiotskými neplatičmi! Ja som musel papuľu rozbiť svojmu šéfovi, aby mi zvýšil plat o päťdesiat eur...

ELENA: A zvýšil?

JARO: ...a tebe sa stačí len milo sa naňho usmiať a dá ti päťsto eur! Len tak! Z ničoho nič! Čo som komu urobil? Ja? Ťažko pracujúci občan tohto štátu!

ELENA: Skončil si už?

Jaro si nahnevane odfúkne a sadne si vedľa Eleny.

JARO (milo a pokojne): Ale veď je to jedno. Veď predsa ty zarábaš teraz peniaze, tak čo? Ja teraz budem doma upratovať a tešiť sa spolu s tebou z tvojich úspechov.

ELENA: Jaro, ty ma desíš!

V diaľke sú počuť blížiace sa kroky.

7. výstup

(Jaro, Elena, Tibor)

Vojde Tibor.

TIBOR: Zdravím vás, vospolok! Ako sa tu všetci máte?

Rozvalí sa vedľa Jara.

JARO (milo): Báječne sa tu máme!

Blíži sa k Tiborovi, ten ustupuje.

JARO: Teraz sme si s manželkou vymenili role! Ja budem upratovať a ona pracovať!

TIBOR: Áno? Tak to radšej nebudem hovoriť tú správu...

Vyskočí z pohovky. Elena mu rukou ukazuje, aby bol ticho.

JARO: Akú peknú správu si nám priniesol? Elenka tiež priniesla peknú správu. Zvýšili jej plat o sto eur! A mne nechceli ani za nič!

TIBOR (rozpačito): Hej? Ale to potom prídem inokedy radšej...

JARO: Ale nie! Sadkaj si a povedz, akú máš novinku! (natočí sa na Elenu) Po jej správe ma už nič nerozhádže.

ELENA: Tak to radšej pôjdem urobiť to mäso na večeru...

Elena rýchlo zmizne. Tibor si sadne na pohovku.

8. výstup

(Jaro, Tibor)

JARO: Tak hovor, starý priateľu!

TIBOR: Tak neviem, ako ti to povedať...

JARO: Povedz to na rovinu!

TIBOR: ...aby ťa to nezranilo! Veď vieš, ako ti je...

JARO: Tak to vyklop a neštvi ma aj ty!

TIBOR: Zvýšili nám všetkým platy!

Tibor rýchlo vyskočí z pohovky.

JARO: Ako všetkým?

TIBOR: No všetkým! Od A do Z. Keď sa šéf vrátil z nemocnice, urobil tento čin údajne zo solidarity! Ale je to skôr jeho prevencia pred ďalšími nepríjemnosťami...

JARO: Takže chceš povedať, že nebyť mňa...

TIBOR: Nikdy by k tomu nepristúpil...

JARO: A mňa ten hajzel starý vyhodil!

TIBOR: Bol si obetný baránok a...

JARO: O koľko?

TIBOR: O sto. Každému.

Jaro si schová hlavu do dlaní.

TIBOR: Si v poriadku?

JARO: Som. Len chcem byť teraz sám.

TIBOR: Jasné. Idem. Drž sa, Jarko! A neplač! My, chlapi od kšeftu, neplačeme! To je zákon. Niekedy ťa zase navštívim.

JARO (temne): Ak ešte bude niekedy...

Tibor sa preľakne a rýchlo utečie. Jaro sa pozerá tým smerom a keď vidí, že ho nikto nepozoruje, ľahne si tvárou do vankúša na pohovke a so silným plačom do neho mláti. Tibor nahliadne do miestnosti.

TIBOR: Sprosté telenovely!

DRUHÉ DEJSTVO

TRETÍ OBRAZ

9. výstup

(Jaro, Laura, Eduardo)

Jaro vysáva koberec. Okrem teplákov a tielka má na sebe ešte zásteru. Potom sa pozrie na hodinky a rýchlo vypne vysávač. S hadicou v ruke si sadne na pohovku a zapne televízor. Ozve sa gitarová hudba.

EDUARDO: Chcela si vedieť, čo bude s našim vzťahom.

JARO (znudene): Rozpadne sa!

LAURA: Mali by sme s našim vzťahom prestať, ale neviem si predstaviť život bez teba!

JARO: Tak predsa iný záver.

EDUARDO: Vyzeráš smutne. Povedz mi, prečo!

JARO (napäto): Prečo?

LAURA: Mám milenca!

JARO: Ja som to vedel!

Hudba sa ešte viac zvážnie. Vtedy sa telenovela skončí.

JARO: Ale no tak! Zase budem musieť čakať päťdesiat častí na rozuzlenie!

Ozve sa cinknutie.

JARO: A! Už je to upečené...

Jaro jemne odbehne. Na pol ceste zistí, že ťahá za sebou vysávač, a tak ho pustí.

10. výstup

(Jaro, Elena)

Elena príde do miestnosti a vyzerá zničene. Jaro práve docupitá a pribehne k nej.

JARO (srdečne): Ahoj, srdiečko! (pobozká ju) Ako bolo v prácičke? Pod! Sadkaj si!

Usadí zničenú Elenu na pohovku.

JARO: Počúvaj ma! Zlomil sa mi necht pri drhnutí záchoda. Nevedel som nájsť pilníček. Nevieš, kde je?

ELENA (rázne): Ahoj, Jarko!

JARO: Upiekol som dnes špecialitôčku! Bude ti to chutiť! Len musím počkať, než to vychladne.

Jaro odbehne ku vysávaču a zapne ho. Vysáva gauč a pomaly sa dostáva k Elene. Tá len pomaly ustupuje.

ELENA: No snáď ma nechceš tiež vysať!

Jaro stuhne a vypne vysávač.

JARO: Tak moment! Oslovila si ma akosi príliš jemne. Ja to ako tvoja ž... či vlastne polovička, vycítim! Tak čo sa deje?

ELENA: Teraz nie! Mala som ťažký deň! Po večeri ti to všetko rozpoviem.

Jaro sa vedľa nej usadí.

JARO: Tak čo sa stalo? Mne sa môžeš zveriť. Svojej bútľavej vŕbe predsa vždy všetko povieš.

ELENA: To hej, ale Ivanka teraz nemá čas. Tiež je v robote.

JARO: Čo?

ELENA: Neštvi ma!

JARO: Tak švihom! Čo sa deje! Poznáš moje kruté metódy!

ELENA: Budeš ma tak dlho otravovať, až ti to vyklopím?

JARO: Ale vždy to funguje. Neviem, prečo som to aj pred dlhodobým pobytom doma nevyskúšal.

ELENA: Vôbec ti ten pobyt doma nerobí dobre. Normálne ti berie tvoju mužnosť. Kam sa podela?

JARO: No dovoľ! Nevyzerám snáď ako muž?

ELENA: Začínam o tom pochybovať. Po prvý raz v živote sa ti zlomil necht a ty hľadáš pilníček, včera si si dokonca urobil bublinkový kúpeľ a spotreboval si polovicu tej krabičky...

JARO: Ale veď to nechcelo robiť bubliny!

ELENA: Tá soľ začne fungovať po pár minútach. Nakydal si do tej vane toľko, čo ja za pol roka!

JARO: Samé nekvalitné veci kupuješ!

Elena oňuchá Jara.

ELENA: Švacol si na seba dva litre rôznych voňaviek...

JARO: Ale veď ty si sa sťažovala, že stále smrdím!

ELENA: Ty si sa dobrovoľne oholil?

JARO: Tak keď už sa navoniam, tak hneď aj oholím, aj tvár hydratujem...

JARO: Tak po dlhom dni tá voňavôčka...

Smrť bohatého chudáka