Z temna do svetla

Tomáš Beník

Věnování

Venované rodine

Motto

„Temnota a svetlo sa spájajú dohromady, pretože sú nerozlučné.“

Lauren Kate

Pár slov na úvod...

Všetko má svoje protiklady. Je to zákonitosť, ktorá sprevádza nielen ľudstvo, ale aj celý svet a k nemu priľahlý vesmír. V uplatnení tohto nepísaného zákona na človeka odhaľujeme jeho zlé a dobré vlastnosti, vytvárajúce voči sebe protiklady. Skrátka, jeho „temnú“ a „svetlú“ stránku. Snáď je šťastím, ak každá temná stránka má v tomto prípade svoj protiklad. Už na každom jedincovi záleží, ktorá strana, či už „temná“ alebo „svetlá“ uňho prevláda. No aj medzi dvoma stranami sa môže nachádzať ešte jedna, tvoriaca akýsi presný „stred“. Snáď to tak je.

Básnická zbierka, ktorú práve čítate, sa snaží opísať nielen „temné“ a „svetlé“ stránky nášho vnútra, ale aj vo viacerých prípadoch aspekty prostredia, v ktorom žijeme. Snaží sa zároveň vytvárať protiklady oboch týchto strán. Preto je rozdelená na dve časti. Prvá časť sa zaoberá tými „temnými“ vlastnosťami. Preto sa nazýva „Temno.“ Druhá časť tvorí jej „svetlý“ protiklad. Preto sa nazýva „Svetlo.“

K nim ako zmierlivý sudca pridáva sa tretia časť s názvom „Bohém“, ktorá odzrkadľuje myšlienky nezaťažené súbojom dvoch strán. Akoby sem nepatrila, keďže čitateľovi ukazuje pohľady na jednotlivé druhy umelcov, pravidelne zaraďovaných medzi bohémov, aj s miestami, ktoré navštevujú. K nim sa pridávajú rôzne podnety z „obyčajného“ sveta. Táto časť hlavne slúži ako oddych od „súboja“ temnoty so svetlom.

Všetky tri časti majú rovnaký počet básni, čím sa ich pomyselné „sily“ akoby vyrovnávajú. Reagujú na seba a snažia sa dosiahnuť zamyslenie sa nad nimi. Na záver súboja prvých dvoch častí som priložil ešte jednu báseň, ktorá nepatrí ani k jednej z týchto strán, no pri jej čítaní zistíte, že bez nej by neexistovala ani jedna strana.

Už záleží len od vás, ktorú stranu si vyberiete ako prvú. Skôr či neskôr sa určite dostanete aj k tej druhej. A ak nebudete mať stále to rozhodnutie na dosah, môžete si „oddýchnuť“ a pokojne aj načerpať inšpiráciu pre výber v tretej, „neutrálnej“, strane.

Príjemný čitateľský zážitok všetkým praje

Časť prvá

Temno

Vojna

Hľa, človek človeka ako nepriateľa berie.

Hľa, národ proti národu zlobu si šíri.

Len jedna zlá osoba sa tomu deju smeje.

Vojna už zbrane do rúk chlapcom šíri.

Celá Zem na svojom tele ľudský druh si nosí.

No ten akoby ďalšími poddruhmi oplýval.

Každý každého v tej hrôze hravo skosí,

aby si s ním krvavé ruky v jednej vode umýval.

Azda môže brat bratovi vedome ublížiť?

Azda môže človek človeka jednou ranou dostať?

Prečo? Prečo sa všetci k peklu chceme len priblížiť

a so smrťou v zväzku manželskom na tomto svete zostať?

To človek človeka tak znenávidieť musí?

To jeho majetok, zem a iné veci cennejšie pre neho sú?

Pohľad na mŕtvych sa mnohým až priveľmi hnusí,

no poslať iných na smrť odrazu ľahko oni smú.

Stoja tí chlapci, synovia svojich mám,

so zbraňou v ruke na útok čakajú.

Každý niť života už na svojom konci má,

pozvania smrtky ich ku sebe lákajú.

Hej, mamy zronené, tak vy už neplačte!

Synovia sa za pánov svojich už nebijú.

Len za rodinu a za vás, tak im už prepáčte

ak ich duše v nebi sú, no telá ich pobijú.

Nenávisť

Duša dušu navzájom do spolku svojho pozýva,

no všetky duše v jednom celku spolu žiť nezvládnu.

Prečo sa nenávisť, tá choroba všade ozýva

a jej slová vždy duše dáke hneď ovládnu?

Nájde sa človek, možno aj ľudí skupina,

čo hneď nálepku nenávisti len tak za nič dostane.

Každý hneď zabudne, že všetci sme rodina

a vláda nenávisti hneď po nálepke nastane.

Vypálila nenávisť do tela značku svoju radostnú,

tá pre nevedomého neviditeľnou na krátko sa stáva.

Čas ale rýchly je, dodá tu dobu žalostnú,

keď nešťastník označený v mori nenávisti pláva.

Nenávidí jeden, nenávidia mnohí.

Všetko len od roztopaše nenávisti záleží.

Tá určí, koľkým rozdá svoje vlohy.

Odmenou jej len radosť zo svojej práce náleží.

Celý svet naraz proti jednému stojí.

Jeden človek so svetom proti všetkým naraz stojí.

Každý nenávidený svojho odporcu sa bojí.

Odporca s nenávideným je zrazu vo večnom boji.

Mohol by niekto poraziť túto zlú kráľovnú?

Mohol by niekto ukončiť jej vládu bez konca?

Záleží na ľuďoch, ako sa rozhodnú.

Zatiaľ to vyzerá ako rozprávka bez zvonca

a konca.

Závisť

Prečo nemá každý všetko to, čo iní?

Prečo jeden menej má a druhý toho viac?

Azda osud niektorým trochu, či viac k zlosti len činí?

Nemožno len tak žiť, život každého si ctiac?

Ľudí je mnoho, no každý je iný.

Jeden je bohatý, zdravý, iný chudobný a chorý.

Ten čo má toho menej, potom väčšinou osud svoj viní

a možnosti preťatia lana života čoraz viac sa dvorí.

No ľahšie je závidieť druhému, čo iný u seba nemá.

Ľahšie je hromžiť, než chváliť, čo je vo vlastníctve mojom.

Možno nie som bohatý, pekný, no je mi to treba?

Mám niečoho viac, než máš ty v prípade tvojom.

Závisť je bezduchá, nemá tá súdnosti.

Hnevu toho večného je ona priateľkou.

Prichádza, ako nenávisť, v tom rade hnevu cností,

mocou ona nad svetom oplýva preveľkou.

Veľa nesvárov ona hneď dokáže vyrobiť.

Veľa priateľstiev zničených za ňou len zostalo.

Stačí len myšlienka, ľudia sa začnú biť.

Z dobrého života bojisko na mieste nastalo.

Závisť je mocná. Človek je mocnejší?

Zbraní proti závisti určite je mnoho.

Jej útok, horší než ľudský, vždy bude silnejší.

Závidenie vždy na svete bude, je a bolo.

Strach

Všetkého na svete sa treba zrazu báť.

Ničomu sa nedá vyjsť odvážne v ústrety.

Strach nám naraz určí, čo sa má stať.

Každý pohľad z ničoho nič býva týmto pánom zastretý.

Nevraví sa snáď, že strach je znakom odvahy?

Preto sa mám báť, zostávať meravý?

Stojac na mieste, bojac sa ísť vpred,

cítim jak vyhráva nado mnou strachu svet.

Každému na smiech je človek strachom pokrytý.

Farizej sa smeje, no sám sa tiež bojí.

No povedz ty, odvážny, si v dome hneď prikrytý

keď ten strach priamo pred tebou stojí?

Človek je človek, nie je to hrdina.

Nebojácni existujú, no sami strach majú.

Bojazliví tiež sú, no nie sú to spodina,

len opatrnejší bývajú, s istotou sami sa hrajú.

Vďaka strachu vieme, že sa dá prežiť

tá doba, ktorá životu akosi nežičí.

Strach z nás dravcov spraví, nedá nám nežiť.

V prežití nás hravo a za krátko vycvičí.

Nepodceňujme strach, aj keď sám temný je.

V nadmernom množstve človeka ubije.

V ruke zlého pána ľudu sťa mocná fakľa tlie.

No bez neho človek odvážny hlúposťou sám zahynie.

Samota

Dívajúc sa z okna von, človek sám,

starý či mladý, so smútkom sa snúbi.

Samotu, tú hroznú vec, neprajem vám.

Žiadny neprajník nepovie, že ju tak moc ľúbi.

Idúc po meste, len tak sám so sebou,

ponorený v myšlienkach, kam sa všetci podeli?

Človeče, ľudia idú, okolo, pred tebou, za tebou.

Neoslovia ťa, vzduch si len pre nich, od počiatku tak rodený.

Dom ako väzenie sa ti zrazu postaví.

Času máš more, no odteká kvapkaním.

Priateľka Samota, no tá sa ti nezjaví.

Svoj jed pripravený podá ti dávkami.

Prečo ste ma všetci odrazu opustili?

Čo som vám vykonal, že ma tak trestáte?

Škaredý som, hriešny som, nebol som milý?

Postavím sa k vám, a vy hneď preč zutekáte.

Nešťastník je ďalší znak, ak nepozná nenávisť.

Dostal ju od samoty, ak nezbadal závisť.

Tá ho len miluje, tá sa len stará,

pokiaľ ho neutrápi, a on sám do temnoty padá.

Starý, či mladý, vždy samote sa vyhýba.

Hľadá si spoločnosť, hľadá ju bezhlavo.

No ako kôl v plote, stále sa ohýba

pred samotou, ktorá mu pôsobí neprávo.

Medzi ľuďmi aj tak počúvaný nie je,

vidí ich, no sám býva, samota sa len smeje.

Bohatstvo

Peňazí mnoho, no v živote všetko?

Majetku mnoho, neznajúc hranice.

Bohatstvo bavilo aj našich predkov.

Svet má zrazu svoje bohatstva stálice.

Hrabkajúc, hrabkajúc, veľká kopa už leží.

Nemá boháč dosť, nemá, stále len zarába.

Má plné misy, no za bohatstvom beží

Nemá on pokoja, s hrabľami narába.

Zrazu pár jedincov celú Zem vlastní.

Zrazu jedna duša milióny ďalších má.

Vo vlastníctve jedného, sme ako blázni.

Pokloňme sa teda týmto pár modlám!

Kam sme to dospeli, keď bez papiera sa nedá žiť,

na ktorom číslo je, vraviace, čo sa dá nakúpiť?

Moc

Chudoba

Lakomstvo

Zloba

Klamstvo

Hriech

Zrada

Smútok

Depresia

Pýcha

Slabosť

Prekliatie

Katastrofa

Samovražda

Diabol

Smrť

Vrana

Hrob

Temno

Svetlo

Láska

Nádej

Odpustenie

Mier

Priateľstvo

Pokoj

Pravda

Modlitba

Vyššia moc

Šťastie

Dobrota

Slušnosť

Skromnosť

Pokora

Osobnosť

Prianie

Pomoc

Návrat

Múdrosť

Holubica

Narodenie

Život

Sloboda

Svetlo

Zanikajúci kvet

BOHÉM

Bohém

Básnik

Maliar

Spisovateľ

Zelená víla

Okno

Strom

Jar

Mesiac

O zmysle

Trauma

Pod vplyvom

Nedosiahnuteľná hviezda

Nuda

Oči

Pár veršov k sviatkom

Kaviareň

Radosť zo života

V rozpuku

Zo všetkých jediná

Ambivalentnosti doby

Nútená asimilácia

Stred

Žiadosť o lásku

Z jednej všetky

Copyright