VLNY

Pavel Sebastian Huška

2012 - 2013

Toto dílo je věnováno mé ženě, mé rodině a mým blízkým přátelům;

všem těm, kteří jsou mi na tomto světě nejdražší…

OHEŇ

Oheň plane v Nekonečnu,

jako v samém srdci světa,

jako ve tvém těle hříšném,

jako v mysli nezralé.

Živel mocný, odedávna

soupeře s ní nelítostně,

nerad vodě ustupuje,

hoden síly trvalé.

Oheň domov zútulní ti,

když pec zvolna rozehřívá,

je to věru patron silný,

rozpálí i kamení.

Za dnů zimních zahřeje tě,

v ohništi, když plápolaje,

živé stíny skotačící

kreslí na zdi stavení.

Oheň jindy pro potěchu

krátké letní noci zpestří,

a tu bajky vyprávěné

pozornost tvou poutají.

Praskání pak nasloucháváš,

sedíš a jen pozoruješ,

uhlíky jak oranžové

vzhůru k nebi stoupají.

Oheň vášně spaluje tě,

arci vždy mu neporučíš,

často ani neuhádneš,

kdo že koho ovládá.

Jednou klidně odpočíváš,

druhdy cos tě popudí zas,

a čert, už se chechotaje,

pod kotel hned přikládá.

Oheň, který zlým je pánem,

zkrocen je však užitečným,

a tak dobře mnohokráte

posloužil ti zaživa,

po odchodu do Věčnosti

o tělo tvé postará se,

pokud jej však podle zvyku

nestráví zem červivá…

SÍLA

Síla se rodí,

ničí i plodí,

nezměrně mocný

života grál.

Proniká zcela

duše i těla,

z věčného Zdroje

šíří se dál.

Přítomna všude

byla a bude;

vždyť také celý

pohání svět.

Někdy se skrývá,

kdo však se dívá,

ten ji i přesto

odhalí hned.

V kořenech stromů,

rachotech hromů,

ve slunce záři,

tmě liščích nor.

V úrodných polích,

jeskyních trollích,

nejhlubších dolech,

vrcholcích hor.

V ohni, když hoří,

hlubinách moří,

moci, jež vládne

bytostem všem.

V éteru jemném,

OSUD

ČAS

ŽIVOT

SMRT

VÁLKA

BOLEST

LÁSKA

JARO

LÉTO

PODZIM

ZIMA

PROKLETÍ

NOKTURNO

JEZDEC

ČEKÁNÍ

SEN

SLZY

SMUTEK

OTAZNÍKY

VLNY