ZLATOKOPKA

Jana Javorská

Karolína

Karolína zamrkala svými dlouhými řasami a vykouzlila na tváři ten nejzářivější úsměv, který dovedla. Lehce pootočila hlavou a vypnula hruď, aby si ji každý mohl prohlédnout i z profilu a ocenil tak její dokonalou postavu. Dlouhé blond vlasy jí splývaly po opálené pokožce a v bílých krátkých šatičkách vypadala jako přesná kopie panenky Barbie. Úsměvy rozdávala kolem dokola a doufala, že se na ně chytí některý z potenciálních milenců. Nutně potřebovala zabodovat a ulovit nějakého sponzora, který by se jí s radostí postaral o luxusní živobytí.

Golfový turnaj byl k tomu jako stvořený. Scházela se tady smetánka a hlavně všichni, kdo se řadili do VIP kategorie horních deseti tisíc. Bylo to její pravidelné loviště. Pohybovala se zde jako ryba ve vodě, přestože sama měla do kapsy hodně hluboko. Nebýt všech těch velmi štědrých sponzorů, rozhodně by si nemohla dovolit značkové oblečení a kabelky v ceně osobního automobilu.

Nemusela by se však takto předvádět, kdyby milovanému Myšáčkovi nedošla trpělivost s jejími věčnými zálety a neodstřihl ji od zdroje financí, které od něho brala s takovou samozřejmostí, jako kdyby mu prokazovala bůhvíjakou laskavost, že je od něho milostivě přijímá. Nikdy žádné děkuji, nikdy žádná pochvala. Její poslední přítel ji opustil minulý týden a od té doby se Karolína marně snažila ulovit novou oběť, která by byla ochotna věnovat jí svoji péči a hlavně svoji zlatou nebo dokonce platinovou kreditní kartu.

Konečně spatřila potenciální oběť. Muž v přibližném věku jejího dědečka postával nedaleko a poskytoval rozhovor mladému reportérovi. Ovšem svojí udržovanou vizáží působil velmi mladistvě. Dokonce mu slušely i jeho krátce střižené šedivé vlasy. Karolína okamžitě zavětřila příležitost a nenápadně se přesunula do jejich blízkosti, aby zaslechla z rozhovoru co nejvíce.

Nemohla se upamatovat, kde jen už ten obličej zahlédla. Vzhledem k zájmu okolí o mužovu osobu bylo zřejmé, že jde o nějakou celebritu. Nebyla jediná, kdo měl na něj zálusk. Když se rozhlédla kolem, uviděla pár dalších hostesek, jak na něho hází svoje úsměvy s běloskvoucími zuby. Tuhle bitvu musí Karolína zaručeně vybojovat. Přece nenechá svoji kořist některé sokyni. Nutně potřebuje chlapa, a proto se musí postarat, aby si jí všiml.

S odhodláním udělat cokoli, sebrala dvě sklínky se šampaňským a vydala se směrem ke svojí vyhlídnuté oběti. Když už byla v jeho blízkosti, zakopla o vlastní nohu a skácela se přímo do jeho náručí. Samozřejmě, že mu stačila polít sako. S nevinným úsměvem a omluvou mu zírala zpříma do očí. Doufala, že ho okouzlí a on na ni jen tak nezapomene. Potřebovala ho zaujmout a stále od něho nechtěla odtrhnout svůj pohled.

„Jste v pořádku?“ pomáhal jí gentlemansky zpátky na nohy.

„Nějak se mi zatočila hlava,“ posteskla si Karolína.

„Pomohu vám.“ Otočil se na reportéra a zavelel: „Sežeňte slečně židli. Hned!“ Ten se nezmohl na jakýkoli náznak protestu a okamžitě odklusal splnit přání celebrity.

„Jak jste šlechetný a laskavý,“ chválila ho Karolína. Mezitím reportér postavil židli vedle ní a Karolína se posadila.

„Mohu pro vás ještě něco udělat?“

„Nerada bych vás obtěžovala, vidím, že jste zaneprázdněn.“

„To není nic důležitého,“ odehnal mávnutím ruky reportéra s kameramanem.

„Ale pane inženýre…,“ pokusil se reportér protestovat, ovšem jeho snaha byla marná.

Karolína vycítila, že má vyhráno. Ještě chvilku předstírala možné mdloby, ale když zjistila, že se dav zvědavců z jejího okolí rozptýlil, postavila se na nohy, zavěsila se do mužovy paže a lehce pokulhávala směrem k baru. Dělalo jí náramně dobře, když si uvědomila, jak moc ji sledují oči všech ostatních žen v místnosti. Určitě by jí nejedna velmi ráda vrazila dýku do zad.

Vítězoslavně se rozhlédla kolem a dala tím najevo, že tahle kořist je jen její. Zaručeně si ji nenechá proklouznout mezi prsty. Pevně věřila, že už se dokáže postarat o to, aby se ocitla na fotkách v novinách vedle tohoto muže. Potom už stačí jen pár nahodilých komentářů a média po tom skočí jako ryba po návnadě. Tím se zároveň i ona ocitne mezi sortou VIP, což nutně potřebovala. Musí být vidět a se svojí tvářičkou určitě prorazí tam, kam potřebuje.

„Slečno, dovolte, abych se představil, jsem inženýr Karel Herold.“

„Karolína Vacková,“ podala mu ruku. Nejraději by ho na místě uhranula a doufala, že se jí to povede.

„Napijete se se mnou?“

„Ráda, jen nevím, jestli bych měla,“ podívala se dolů na svůj rádoby podvrtnutý kotník.

„Ublížila jste si?“ vyzvídal pan inženýr a už se chystal povolat někoho, kdo sežene zdravotní pomoc.

„Nejsem si jistá, snad mi noha neoteče.“

„To by byla škoda.“

„Jen mám pocit, že na mne jdou znovu mdloby,“ zahrála lehké zavrávorání. Pan inženýr ihned zareagoval. Mávl na svoje bodyguardy a nechal Karolínu doprovodit do prezidentského apartmá.

„Medvídku, ty jsi tak úžasný a dokonalý milenec!“ rozplývala se Karolína a pan inženýr se tvářil, že je blahem bez sebe. Byla to hra a oba to dobře věděli.

„Ale jdi ty, kočičko, nebýt tebe, zaručeně by to nebylo takové. Jsi hotová čarodějka,“ chválil ji. Teď už jen si ve správnou dobu patřičně postěžovat na špatné životní podmínky a určitě se nad ní její Medvídek ustrne. Pro jistotu ho ještě znovu jemně pohladila v rozkroku, a když zjistila, že na její doteky reaguje, okamžitě sklouzla hlavou k jeho mužství a lehce jej polaskala jazykem.

„Hmmm,“ zavrněl slastně, „to si nechám líbit.“

Karolína jemně zapracovala svými rty a téměř profesionálně přivedla Medvídka k vyvrcholení. Musela se hodně snažit, aby si náhodou nerozmyslel, zda si ji nechá jako novou hračku. Použila proto všechny triky a sexuální kouzla, aby si tak pojistila, že po ní znovu zatouží.

Pan inženýr Herold nebyl žádný hlupák, aby neprokoukl Karolíninu snahu o vloudění se mu do přízně, avšak zrovna měl ten večer prázdnou postel a doposud se nerozhodl, které přítulné kočičce dopřeje svoje sympatie. Když na něj Karolína zahrála svoji etudu, musel se tomu v duchu smát, ale ocenil její snahu. Byla pro něj jedna z mnoha, a vědomě si všechny podobné zlatokopky držel určitým způsobem od těla. Jakmile se začala některá rádoby přítelkyně vzpouzet, či dělala jiné problémy, okamžitě se dostala na listinu nežádoucích. V ten moment si pod sebou podřízla větev, neboť se více neměla šanci prosadit ve sférách, kde se pohyboval pan inženýr Herold a jemu podobní. Pozdě pak litovala, že si nedokázala udržet jeho náklonnost.

Karolína byla v tomto směru mnohem obezřetnější. Snažila se přizpůsobit tak, aby nevypadala na první pohled chamtivě. Bylo pro ni vždy velké drama, když na jednu stranu dělala nedostupnou, aby nalákala muže a na druhou se modlila, aby její oběť zabrala na návnadu. Adrenalin jí koloval v žilách, když odmítala pozvání na příští schůzku. Nikdy nebylo jasné, zda se dotyčný znovu osmělí a pozvání zopakuje, anebo se smíří s neúspěchem.

Ovšem v případě inženýra Herolda si mohla být téměř jistá, že po jejím objetí zaručeně znovu zatouží. V sexuálních praktikách byla velmi zručná a mužům mnohdy dokázala splnit i ta nejtajnější přání. Byla to její deviza, kterou dokázala zmanipulovat nejednoho muže, jenž byl pak ochoten sponzorovat její vysokou životní úroveň.

„Jsi tak úžasný, nevím, jestli bez tebe vůbec dokážu usnout,“ cvrlikala Karolína do telefonu svoje sladké řeči.

„Ale no tak, pusinko, však ty si beze mě nějak poradíš,“ snažil se ji její Medvídek uklidnit.

Chtěl mít klid a nehodlal si do svého domu pustit vetřelce, který by mu jeho život zpřevrátil vzhůru nohama. Měl spoustu zkušeností s podobnými ženami, jejichž nároky vždy stoupaly v přímé úměře s tím, jak moc byl ochoten věnovat jim svoji péči, čas a hlavně finance. Ovšem bral je jako hračky. Od doby, kdy mu zemřela manželka, už si jinou nehledal. Žádná by se jí totiž nevyrovnala, a proto si raději dopřával občasné radovánky s mladými děvčaty, která vždy usilovala o jeho tak zvané přátelství.

Jeho manželství bylo bezdětné a nebyl, kdo by zdědil jeho majetek. Všem svým přítelkyním tvrdil, jak jeho děti žijí v zahraničí, ale opak byl pravdou. Každá zlatokopka se proto snažila setrvat v jeho přízni co nejdéle a dohnat ho do stavu manželského. To však byl moment, kdy ihned obrátil, svoji milenku uchlácholil nějakým drahým darem a přerušil s ní veškeré styky.

Bodyguardi, kteří ho doprovázeli na každém kroku, měli neustále dostatek práce. Ne, že by se museli starat o jeho bezpečnost tak, že by mu šlo nějakým způsobem o život, ale většinou si brali na starost bývalé milenky, které se nehodlaly vzdát svého bezpracného zdroje příjmů jen tak bez problémů.

„Řekni, kdy tě zase uvidím. Už teď se mi po tobě stýská,“ nedala se odbýt Karolína.

„Miláčku, právě odlétám do Saúdské Arábie a zdržím se tam pár dní.“

„Proč jsi něco neřekl, Medvídku? Mohla jsem ti dělat společnost. Jsem skvělá tlumočnice a určitě bych ti zpestřila i cestu tam a zpátky,“ poznamenala a doufala, že si ještě rozmyslí, zda ji nechá doma a klidně si odletí bez ní.

„Oceňuji tvoji péči, ale abys neřekla, tak jsem ti nechal poslat malý dárek, abys po mně tolik netesknila. Určitě ti ho brzy doručí.“

„Panebože, ty jsi báječný!“ rozplývala se Karolína.

„Tak tady buď hodná a brzy se uvidíme,“ ukončil hovor inženýr Herold. Potom se otočil k jednomu z bodyguardů: „Milane, dohlédni mi na ni. Nerad bych, aby holčička zdivočela, než se vrátím. Když si dělá zálusk na moje prachy, tak ať pro to také něco obětuje,“ přikázal.

Bodyguard rychle přikývl.

„Bez obav, šéfe. Postarám se o to. Budu jako stín.“

„Hlavně ji nevyplaš,“ poznamenal ještě, než nastoupil do soukromého letadla.

Bodyguard jen mávl směrem k letadlu, naskočil do auta a už odjížděl plnit rozkazy, které dostal od svého nadřízeného. Jeho šéf totiž neměl rád, když se jeho jméno příliš často objevovalo v médiích v souvislosti s nějakou kočičkou. Bulvární plátky přímo nesnášel. Vždy dokázaly udělat z komára velblouda a každou maličkost rozmáznout do enormních rozměrů.

Jakmile byla jednou Karolína spatřena v blízkosti inženýra Herolda, zaručeně se na ni zaměřil některý z reportérů, aby urval nějaké šťavnaté sousto, kterým by mohl svému plátku zvýšit prodejnost. Hlavním úkolem bodyguardů pak bylo postarat se o to, aby děvčata vyskytující se v Heroldově blízkosti, netropila nějaké nepřístojnosti, kterými by zbytečně pobuřovala veřejnost.

Ještě téhož dne se u Karolíniných dveří objevil poslíček s obálkou. Když ji otevřela, zjistila, že je uvnitř kreditní karta vydaná na její jméno. Srdíčko jí zaplesalo. Okamžitě se oblékla, zavolala taxi a vydala se na nákupy do centra města. Opět byla ve svém živlu. Obvolala pár kamarádek a pozvala je do kavárny. Zase byla na vrcholu a hodlala se tam udržet co nejdéle.

Její nákupní horečka skončila až v pozdních večerních hodinách. Když řidič taxíku vynášel do Karolínina bytu všechny ty tašky s hadříky, botami a kabelkami, nemohl to ani všechno pobrat a musel se vrátit pro další várku. Karolína byla v sedmém nebi. Probírala se tím a znovu si na sebe zkoušela oblečení, které si koupila. Po chvilce ji však tato činnost omrzela, otevřela laptop a už brouzdala po e-shopech a hledala, kde by si co objednala. Náhle ji přepadl hlad, a tak si zavolala pro dovážku pizzy. Když se ozval zvonek u dveří, byla už opravdu vyhladovělá.

„Kolik to dělá?“ zeptala se mladíka, aniž by pozdravila. Mladý muž stojící ve dveřích na ni nechápavě zíral.

„Kde máš moji pizzu?“

„Prosím?“ nechápal mládenec.

„Copak jsi neslyšel? Mám hlad.“

„Promiňte, já jsem váš nový soused. Včera jsem se přistěhoval, tak jsem se přišel představit.“

„Jo, aha. No, dobrý,“ zavřela dveře a znuděně se vrátila k počítači.

Mladý muž jen pokrčil rameny a odkráčel zpátky do vedlejšího bytu. Nečekal, že v domě objeví takovou krásnou holku, ale bohužel mu připadala dost nafoukaná na to, aby s ní ještě někdy komunikoval.

Jakmile se rozezněl zvonek podruhé, Karolína automaticky hrábla po krabici s pizzou, aniž by cokoli řekla. Hodila po mladíkovi dvě stokorunové bankovky a zase za sebou zabouchla dveře. Hladově se vrhla na jídlo a přímo nepřístojně do sebe cpala kusy slaného italského koláče.

Lehla si na postel, v každé ruce měla dílek pizzy, žvýkala a přemýšlela, jak zabije čas do té doby, než se vrátí její nový přítel inženýr Herold. Pak ji napadlo, že by se mu mohla předvést v tom, co nakoupila a udělat pár svůdných fotek, kterými by ho přiměla, aby na ni myslel.

Vyndala z tašky několik kousků luxusního krajkového prádla v různých barvách a postupně si ho oblékala a fotila se před zrcadlem. Natáhla si podvazkový pás a připnula si punčošky, které si také koupila jako součást sady. Jakmile měla dojem, že už udělala dostatečné množství fotek v různých pozicích, začala se jimi probírat a postupně je upravovala. Ty nejzdařilejší uložila do složky s názvem Pro Medvídka a byla rozhodnuta pravidelně ho jimi zásobovat, aby ho udržela stále natěšeného.

Když si s telefonem dostatečně vyhrála, zjistila, že neví, co s večerem. V ten moment ji napadlo, že by se přece jen mohla podívat na toho fešáčka, co se jí byl představit. Vstala, šla do kuchyně a ve vinotéce vylovila láhev kvalitního sektu. Doufala, že ho tím oslní. Mohl by se jí přece hodit pro chvilky, kdy se bude nudit sama doma. Rychle se převlékla do krátkého přiléhavého trička a těsných roztrhaných džínsů. Popadla šampaňské a vykročila směrem k sousedovým dveřím.

„Jsem Karolína,“ oznámila, když ten pohledný mladý muž otevřel dveře a hrnula se bez pozvání dovnitř.

„Prve jsem neměla čas na seznamování,“ dodala a posadila se do křesla.

„Petr,“ natáhl k ní ruku, ale ona ji nepřijala. Jen se rozhlížela po bytě. Petr paži rozpačitě stáhl a zeptal se:

„Co ti můžu nabídnout?“

Karolína postavila láhev na stůl.

„Otevři tohle.“

Petr přinesl dvě skleničky a vzal láhev do ruky. Znalecky pokýval hlavou.

„Dobrá značka. Něco slavíme?“

„Ne. Proč?“

„Jen že takový drahý šampaňský je škoda vypít jen tak.“

Karolína jen pokrčila rameny.

„Mám toho doma plnou vinotéku,“ poznamenala bez známky vzrušení.

„A co děláš, jestli se můžu zeptat?“

„Jak co dělám?“

„No, kde pracuješ, že si můžeš dovolit tohle?“

„Jo, tak. Jsem modelka,“ pronesla bez většího zájmu.

„Myslel jsem si to. Jsi krásná. Ale to ti asi říká každý.“

Karolína byla na podobné komplimenty zvyklá a už ji nudily. Většinou je přecházela bez povšimnutí, jako by jí dotyčný oznámil, že svítí slunce. Ráda by jednou slyšela, že je chytrá a inteligentní, ale to se jí stávalo jen poskrovnu. Muži na ní vždy oceňovali nejprve tělesné přednosti, a pak si teprve všímali toho ostatního.

„Naleješ už konečně?“ popohnala ho Karolína, když viděla, jak si ji Petr stále ještě prohlíží a láhev dosud neotevřel.

„Promiň,“ opatrně sundal obal a pojistku ze zátky a špunt zručně vytáhl.

„Vidím, že se vyznáš,“ pochválila ho.

„Jsem číšník, asi bych to měl zvládat,“ usmál se na ni. Rozlil víno do skleniček a přiťukli si.

„Tak na co pijeme?“

„Třeba na sousedské vztahy,“ řekla.

„Jo, to je dobrý. Takže na ty nejlepší sousedský vztahy pod sluncem.“

Po několika skleničkách začalo být Karolíně horko. Alkohol jí stoupal do hlavy mnohem rychleji než jindy. Kromě těch několika kousků pizzy po poledni už nic nejedla a najednou jí začalo kručet v žaludku.

„Můžu si odložit?“ zeptala se, ale už si začala vysvlékat tričko a zůstala jen v krajkové podprsence.

„Klidně si udělej pohodlí,“ vyzval ji Petr.

„Nemáš něco malýho k zakousnutí, třeba mandle nebo tak něco? Začínám mít docela hlad.“

„Chceš něco objednat, třeba čínu?“ snažil se Petr rychle napravit svoji hostitelskou chybu. Natahoval se přes ni pro telefon, který ležel na stolku za Karolínou.

„Hezky voníš,“ řekla, když ucítila jeho vodu po holení. Petr se zarazil.

„A víš, že se mi docela líbíš?“ pokračovala a dala mu ruku na rameno.

Dívala se na něj a čekala na jeho reakci. Petr jí pohladil prstem rty a teprve potom k nim přitiskl svá ústa. Jakmile zjistil, že se nebrání a jeho polibky opětuje, položil si ji na gauč a jemně ji začal líbat. Rukou zajel pod lem podprsenky a vzal do ruky její ňadro. Jeho rty pomalu sjížděly níž po krku a ruce pomohly Karolínu vysvobodit z úzkých džínsů. Pak už jenom sténala rozkoší, když jeho penis vklouzl do jejího mokrého lůna.

Veronika

Už téměř hodinu seděla u stolu naproti malému šedivému mužíčkovi a přemýšlela, co si vezme na sebe, až s ním půjde večer na slavnostní otevírání další pobočky jeho automobilové firmy. Nejprve ji však ještě čekala ta mnohem horší stránka věci. Za všechno se platí a nyní jí stačilo zaplatit za oběd jen chvilkovými úsměvy ve staříkově společnosti, avšak později mu bude muset dokázat svoji oddanost. Jakmile její Dědulka, jak mu lísavě říkala, když něco chtěla, slupne modrou pilulku, bude se muset Veronika předvést jako zkušená prostitutka.

„Myslím, že potřebuju nový auto, to moje už je nějaký okoukaný,“ oznámila Dědulkovi, když procházela mezi nablýskanými luxusními vozy vystavenými na Ženevském autosalonu, kam ji vzal Dědulka na výlet.

Lucie

Karolína

Lucie

Veronika

Karolína

Veronika

Mejdan

Petr

Obavy

Hugo

Milan

Únos

Pekelný plán

Karolína

Veronika

Konflikt

Petr

Naděje na útěk

Veronika

Vzpomínky

Návrat

Policejní zátah

Karolína

Nehoda

Nález

Hugo

Pohřeb

Konflikt

Návrat Lulu

Petr

Strach

Zásah

Další knihy autorky

Copyright