Miloňův kratochvilný kalendář

Müllan Öllmann

Copyright

Autor: Müllan Öllmann

Vydal: Martin Koláček - E-knihy jedou, Praha 2014

ISBN:

978-80-7512-048-9 (epub)

978-80-7512-049-6 (mobi)

978-80-7512-050-2 (pdf)

Úvodem – několik slov o autorovi

Müllan Öllmann se narodil 3.5. 1974 v úrodném dolním Sasku v průměrně zámožné rodině brusičky skla a obchodního náměstka dolnosaských energetických závodů. V milostné předehře svého pubertálního období nasával zejména rozjařenost osmdesátých let okořeněnou humorem revuálního pořadu Ein Kessel Buntes a tak není divu, že se celá rodina raději uchyluje k exilu do tehdejší ČSSR. Zde se Müllan již v útlém věku stal hrdým českým vlastencem (píšícím německy), jedním z ortodoxních vyznavačů odkazu Matěje Václava Krameria a jeho České expedice.

Na prahu svého osobnostního zrání vystudoval gymnázium v Poděbradech a jeho absolvováním v roce 1992 zároveň končí jeho klidné předkinetické období života. Počínaje tímto rokem se stává naším předním iskejpistou*. Podstatou této negativistické životní dráhy je neustálá nespokojenost s tím, co právě má; neodvratná potřeba mít to, co nemá; permanentní touha být jinde než tam, kde právě je; dělat vždy něco jiného než to, co právě dělá. Tedy od roku 1992 střídá množství zaměstnání, studovaných škol, přechodných i trvalých bydlišť, aby stále a neúspěšně hledal to pravé. Na druhé straně si však vždy za všech okolností uchovává potřebnou dávku pozitivního myšlení, které je nutné ke zvládnutí tohoto náročného způsobu života. Je tedy rozverným nihilistou, který své neustálé myšlenky na sebevraždu spolehlivě zahání neutuchající chutí žít.

Po neuskutečněné touze stát se učitelem na prvním stupni základní školy způsobené nepřijetím na pedagogickou fakultu se v něm poprvé viditelně objevují pochybnosti o nutnosti plnění mozků informacemi, zatímco srdce zejí prázdnotou. Tyto náznaky se postupně mění v jistotu, a tak navzdory veškeré sebevětší nestálosti objevuje se v jeho životě nit spojující všechny pestrobarevné ústřižky jeho osobnosti v jednu pevnou látku, jíž je nezkrotná touha po uskutečnění návratu člověka k přírodě, k jeho skutečným kořenům a odvrácení se od všech slepě udržovaných pravidel, kterými je neustále více a více spoutáván v důsledku masové a novodobě konzumní civilizace.

Po několika prvních krátkodobých zaměstnáních jako byl například zaspávač spacáků, testovač kondomů, či ošoupávač kalhot na volné noze, nakonec nalézá dlouhodobější uplatnění v Ústavu pro jazyk česko-německý při Akademii vět jako předseda úseku chuťových pohárků. Ale po neshodách s mnoha kolegy, kteří neměli pochopení pro jeho netradiční a pokrokové názory, odešel a nakonec přijal daleko lukrativnější místo glosátora dětského pornografického časopisu Pinďik a stal se spisovatelem.

Z počátku píše v češtině pod pseudonymem Michal Vjůvek, ale po několika letech, kdy už cítí neodvratně nastupující konzumní pach své tvorby, se raději vrací zpět ke svému občanskému jménu Müllan Öllmann, přece jen lépe ladícímu se světem jeho dnes již slavného revuálního pořadu Zwei Kessel Buntes.

Ku přečtení se ti, milý čtenáři, dostává do rukou první výtěr z jeho celoživotní tvorby, který již vzbudil veliký rozruch u tvých kolegů v sousedním Němetzku. Jistě se ptáš (a pokud ne, stejně ti odpovím) kdo jsou tví kolegové v sousedním Němetzku. Ano, jsou to stejně pošetilí rozverní nihilisté, kteří si svojí přemýšlivostí kladou sami pod nohy takové překážky, které pak nejsou schopni překonat a tak se uchylují k četbě natolik nezávazné a uklidňující, že pak tuto neschopnost překonávat překážky lépe nesou. Svého času se tato kniha stala jakousi biblí spolku Dolnosaských chronických sebevrahů NCS (Niedersächsisch Chronisch Selbstmörders), kteří svou filozofií později ovlivnili všechny v té době vznikající podobné spolky v celém Německu. Odchýlili se od ní až s rozhodujícím nástupem Berlínské hudební skupiny Rammstein na kulturní scénu, kde nalezli daleko jemnější podání všech problémů mladé generace, se kterým se pochopitelně sžili lépěji a se sebevraždami byl útrum. Nicméně dodnes zůstává několik předáků této knize věrných a tito nadále pořádají kliduplné večerní dýchánky s knihou, diskutují o jejich nevyřčených a tajuplných zákoutích, které neustále nově a nově objevují a pak se plni nových nadějí na lepší život rozejdou v klidu do svých domovů. Ze všech tří předáků jmenujme alespoň ty dva, kteří ještě doposud žijí: Günther Selbstmordermaschinführer.

Základ tohoto prvního výtěru je tvořen ponejvíce úryvky ze striktně autobiografického cyklu „Já a mé ženy“. Ten vyšel ve dvou vydáních pod různými názvy i jmény autora. Jedna polovina nákladu Müllan Öllmann – Já a mé ženy a druhá polovina Saskia Durešová – Já a moji muži, přičemž obsah obou děl byl naprosto shodný. Všechny tyto ženy (i muži) jsou dále doplněny(i) výběrem z autorovy tvorby poetické, pozdější tvorby miniprozaické a konečně i z tvorby grafické (krajinářská fotografie a laškovné koláže pro všední den)... tak jak se sluší na správný kratochvilný kalendář, který si klade za cíl být hrdým pokračovatelem díla M.V. Krameria.

O něm citujme následující úryvek z učebnice českého jazyka pro 7. ročník základních škol: „Kramerius vydal přes osmdesát knih, z nichž většinu sám přeložil nebo napsal. Byly to dílem knihy kratochvilné, často nevalné úrovně.“

* z angl. to escape (čti iskejp) – unikat, prchat

Předmluva – levidla českého pravopisu

Milý čtenáři, ještě než se do toho pustíš, přečti tuto předmluvní kapitolku. Bude se ti snažit popsat a vysvětlit pohnutky vedoucí k používání některých slov a spojení, k používání písmenných kombinací a přesmyček místy bizarních, které v očích „běžného“ čtenáře už mnohdy stojí za hranicí zdravého rozumu. Celkový náhled autora na mateřský jazyk totiž vychází právě z vědomí, že do hranice zdravého rozumu to není žádná zábava. Pouze její překračování přivede člověka k pocitům barevným a vzletným a nemačká ho v přízemí smradlavých vod zamořených prozaickým textem novinových článků.

Je to náhled, který chce bořit veškerá pravidla, neboť jakákoli pravidla jsou jen slepou snahou člověka vnést si řád do svého neřádu; jakákoli pravidla jsou jen umělé pilíře podpírající moudrost všehomíra, který ale o žádné podpírání nestojí, protože ho nepotřebuje. Všehomír stojí sám o sobě a může se pouze smát pošetilosti lidí v jejich myšlence o sobě jako o pánech tvorstva.

Takže všechna honba za oficiální správností je zde nahrazena volností, strach je vystřídán radostí, veškerá upjatost se ráchá v širém moři hravosti a nakonec se z pravidel stávají levidla.

Ale pozór! - i tato levidla mají svá pravidla. Nezaměňujme hrátky s neznalostí a ignorancí! Kdo by chtěl mezi mantinely této hravosti schovávat například chyby ve shodě přísudku s podmětem, ten tvrdě narazí...sice snad jen do těch mantinelů, ale i tak je to vostudáááááá!

Kdo se chce pohybovat na tomto tenkém ledu jazykových hrátek, musí bezpečně zvládat základoškolské učivo českého jazyka (německého výhodou) a navíc nesmí být nikdy zaskočen nástupem nezdravého rozumu, aby se mohl zabarvit, vzletět a nemačkat se!

--------------------------------------------------------------------

Alespoň takto je celá autorova filozofie chápána překladatelem a ten doufá, že vám jeho dílo předkládá ve formě, která odpovídá originálu co nejvěrněji, ikdyž to byla práce místy více než nelehká...protože v němčině žádná shoda přísudku s podmětem neexistuje.

Motto:

rka je možná dobrá věc...ale já nevim, já bych na to nesed!

ALENKA

(z cyklu Já a mé ženy)

Byl to nádherný květnový den. Ten, kdy již takřka letní teploty odrážejí se ještě v té krásně svěží jarní zeleni a nejsou zošklivovány neutěšenou letní vyprahlostí. Moje chaloupkové poustevnictví návštěvně rozvířila a moje skromné pohostinství přijala přítelkyně tak dlouholetá, jak jen opravdová přítelkyně může být. Ale o ní někdy později. Rozhovory se vznášely zejména v ovzduší mojí současné životní osamělosti a nebyla by to tato má přítelkyně, kdyby mi nechtěla tak horentně pomoci. A tak počala vyprávět o své kamarádce, kteráž jest členkou dvoučlenného sdružení KOZ. Klubu osamělých žen. Jako každé takové vyprávění o čemkoli novém a neznámém, tak i toto ve mně vzbuzovalo ihned plně konkrétní optické imaginace zvící básnické košatosti. Však mě znáš, milý čtenáři, a tu mou optickou představivost…vlastně ještě ne.

Být tak někdy košatým člověkem…

VÝJEVY Z PŘÍRODY

Uplynul snad měsíc, který byl protknut toliko audioemocionálními vjemy telefonního rázu a mými ladně poletujícími, nic neznamenajícími dopisy řečnického charakteru, které nevyžadují žádné odpovědi. Však také žádná nepřišla… Ale snad právě ty telefonní rázy, ten její překrásně jemný hlas mě stále nenechává na vavřínech dřímat… A tak, abych se každé ráno nebudil na bobkových listech celý rozlámaný, inicioval jsem setkání druhé.

MARICHEN

NEZNÁMÁ ZDRAVOTNÍ SESTŘIČKA KOŽNÍHO ODDĚLENÍ

O Františku Nepilovi

MŮJ PRVNÍ ZÁŽITEK S PROSTĚTUTKOU

HANIČKA ZE ZOO DVŮR KRÁLOVÉ

ŽÁN EFEL A MÜLLAN ÖLLMANN

STVOŘENÍ SVĚTA A ZÁNIK LIDSTVA

Moje první homosexuální zkušenost

Jak Miloň v chaloupce na samotě příliš o samotě bydlel

MARTINKA

SEN O JACHTAŘCE LENCE ŠMÍDOVÉ

JAK PŘEVOZNÍK GRÁBNER PŘESVĚDČIL BOHA O JEHO NEEXISTENCI

Miloňův kratochvilný kalendář