Proč koťátko zapomnělo mňoukat

Jiřina Nováková

Koťátko mourovaté na farmě si společně se zvířátky hrálo,

na pozdrav sluníčku zamávalo.

Sluníčko mu zase na oplátku,

nasypalo zlato do kabátku.

Takhle si hraje, koťátko malé, celičký den. Mít tolik zvířátek kolem sebe, škádlit se s nimi, skotačit a dovádět, kdo by nebyl spokojen?

Králíček v ohrádce cupy dupy zadupal, a spokojeně mrkvičku chroupe dál.

Půjde ven za chviličku, prý až spapá mrkvičku.

Koníček se světlou hřívou loukou se prohání. Zařehtal „íhaháá, íhaháá“, a chystal se k snídani.

Čerstvá zelená travička mu dodá sílu, a také prý nedostane rýmu. Jídlo jej dost posílí, tak ať se nikdo nediví.

Kravička, co mléko dává, přišla také na farmu.

Ohonem na pozdrav mává, „bú a bú a bú.“

Seno jí teď nechutná, když se travička zelená. Louky a velké pastviny jsou pro kravičku hostiny. Mléka bude hodně mít, komu chutná, může pít.