Sex, víno a cigarety

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.xyz.cz

www.albatrosmedia.cz

Petra Zhřívalová

Sex, víno a cigarety – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Chlapi přicházejí a odcházejí,

kamarádky zůstávají,

pokud neutečou s nimi.

Leona Lukášková

Leona stála v pomalu se sunoucí frontě v jídelně Právnické fakulty Univerzity Karlovy a labužnicky se rozhlížela kolem. Předmětem jejího zájmu však nebylo vydávané jídlo, které nikterak nevybočovalo ze zoufalé nabídky menz v roce 1994. Mlsně si prohlížela přítomné studenty. Leona studovala antropologii na nedaleké filozofické fakultě a již v prvním semestru prvního ročníku odhalila, že ti vymydlení mladíci v padnoucím oblečení putující okolo její mateřské fakulty na metro jsou studenty práv. Jak se zklamáním zjistila, neexistovala možnost studovat předměty na jiných fakultách téže univerzity, takže nepohrdla alespoň možností společného stravování s těmito oku lahodícími bytostmi.

Co se týče spolužáků, bylo studium na filozofické fakultě tristní. Leona měla na prvním semináři pocit hraničící s jistotou, že všichni přítomní nositelé chromozomu Y si přivydělávají jako kompars v populárním Jesus Christ superstar a jsou líní si po představení sundávat kostým. Dlouhé vlasy, vousy, podivné haleny a kraťasy z přírodních materiálů, nebylo divu, že Leona měla od prvního ročníku prospěchové stipendium, ve škole nic nerozptylovalo její pozornost.

Leona se s o to větším zalíbením oddávala pozorování zadku výstavního studenta práv stojícího pár metrů před ní. Dokonalé, absolutně dokonalé, není nic, co by víc rozptylovalo depresi než pohled na perfektně tvarovaný zadek oblečený do prvotřídních džín, k tomu pěkně uzavřené boty a žádné sandály, z kterých trčí chlupy na prstech u nohou a žluté přerostlé nehty. Leona se zasnila, jestli dotyčný má pod džíny boxerky, nebo spíš slipy.

Áááááá. Leona vyjekla bolestí, jakou dostala ťafku do zad. Vykřikla asi nahlas, protože pan Dokonalý zadek se otočil, přejel ji očima a pak se zase lhostejně obrátil ke svému kolegovi a pokračoval v hovoru. Leona se otočila směrem k tušenému původci bolesti a uviděla holku, která nejspíš byla plnorodou sestrou Axela Rose. Včetně šátku ve vlasech.

„Promiň, nějak jsem se zamyslela...a myslela jsem... že už se to hejbe... ta fronta myslím...“ Axla Roseová pohlédla omluvně k tácu, který držela v rukou a jehož přední hranu vryla Leoně před chvílí do zad. Pak neodolala a pohlédla dál k Dokonalému zadku, takže Leoně v ten moment došlo, co byl důvod jejího zamyšlení. Leona automaticky položila otázku, kterou se tak intenzivně zabývala.

„Slipy, nebo boxerky?“

Axla se nejdřív zarazila, pak ale svým hrdelním smíchem rozvibrovala celé přízemí, až sklidila pohoršený pohled Dokonalého zadka.

„Boxerky,“ dodala, když se dostatečně vysmála a přisedala k Leonimu stolku. Leona vrhla rychlý pohled k Dokonalému zadku a labužnicky přivřela oči.

„Taky bych to tak viděla,“ odtušila pak směrem k Axle. Axla si soustředěně nahrnula rizoto na vidličku, ucpala jím veškerou kapacitu svých ústa a pak zahuhlala.

„Já jsem Veronika.“

„Leona.“

Axla polkla a pak se upřímně podivila. „Leona? Neznám nikoho, kdo se jmenuje Leona. Ale ty máš i takovej divnej přízvuk. Odkud jsi?“

„Z Opavy,“ odpověděla Leona způsobně.

„Z Opavy? To je u Ostravy, ne?“

Leonu po dvou a půl letech v Praze podobné otázky nechávaly chladnou, takže jen přikývla. Axla se však divila dál. „To máš domů děsně daleko ne, neměla bys lepší studovat v Brně nebo Olomouci?“

Leona pokrčila rameny. „To měla, jenomže já to právě domů chtěla mít co nejdál.“

Axla se rozesmála a zaskočilo jí sousto, které nestačila polknout. Leona rychle vyskočila a praštila ji do zad, Axla hekla a smála se dál.

„Naprostej souhlas, od rodičů co nejdál. Se máš, bydlíš na koleji na Hvězdě, nebo v Tróji?“ Nacpala si plnou pusu jídlem a v očekávání odpovědi se soustředěně zadívala na Leonu. Leona spořádaně dožvýkala: „Na Větrníku.“

Axla se zřejmě připravovala na kariéru policistky, protože pokračovala neúnavně ve výslechu dál. „V kterým seš ročníku?“

„Ve třetím.“

Axla si ji začala prohlížet ještě pozorněji. „Faaakt? Vůbec tě neznám, chodíš na přednášky? Já teda jenom občas, ale zase mám paměť na lidi.“

Leona se usmála: „Já ale chodím do třeťáku na filozofické.“

Axla se zatvářila šokovaně. „Ty nestuduješ práva? Tak jak to, že tady obědváš? Od někoho sis koupila lístky na oběd?“

Leona se rozesmála. „Jo, koupila jsem si lístky na oběd tady od té paní v okénku,“ mávla rukou směrem ke vchodu do menzy. Na nechápavý výraz spoluobědvající dodala: „Když máš index z vysoké, můžeš si přeci koupit oběd na kterékoli fakultě.“

Axla přikývla na znamení, že chápe, ale výraz jejího obličeje prozrazoval, že se nadále tématu intenzivně v myšlenkách věnuje. „To v tý vaší menze musej vařit totálně hnusný blafy, když chodíš sem,“ zveřejnila nakonec výsledek svého tichého rozboru.

Leona zavrtěla hlavou. „Já sem nechodím kvůli jídlu.“

Axla zvědavě natáhla hlavu blíž k ní, Leona pokračovala o poznání důvěrněji.

„Dělám výzkum vlivu studijního oboru na maskulinní chování, tak tady sbírám materiál.“

Axla se na ni zahleděla se směsicí obdivu a rozpaků. „To je dobrý, ale moc nechápu, co zkoumáš.“

Leona se zakřenila. „Zkoumám, jestli jsou tu stejní trotlové jako na filozofii, anebo zda by byli trošku použitelní v posteli.“

Axla propukla v hurónský smích a Leoně už ani nevadilo, že strhla pozornost celé menzy, a přidala se k ní.

„Co studuješ za obor?“ zeptala se, když se dosytosti vynasmála.

„Antropologii.“

„Tak o tom jsem v životě neslyšela, ale musí to bejt krásný studium. A ty výzkumy děláš prakticky, nebo jenom teoreticky?“

Leona na ni mrkla. „Oboje.“

Axla se zas rozesmála. „A už máš nějaký výsledky toho výzkumu? To by mě totiž děsně zajímalo.“

Leona s úsměvem kývla hlavou a s vážnou tváří spustila. „Velikost vzorku mi zatím nedovoluje zobecňovat a dosavadní výsledky tedy spíše naznačují určité trendy, nežli popisují skutečný stav situace, nicméně jsem dospěla k tomu, že u studentů práv nemusíš předstírat zájem o téma jejich diplomové práce a ani nezkoumají tvou způsobilost vést intelektuální debaty.“

„Co? Musíš s filozofama diskutovat, aby došlo na sex? To je hrůza!“ řekla Axla procítěně a také značně hlasitě, takže se hlavy studentů zase otočily k jejich stolu, včetně Dokonalého zadku, avšak lhostejný výraz v jeho obličeji vystřídal nepředstíraný zájem.

Leona s Axlou okamžitě zavětřily příležitost. Najednou na sebe pohlédly jako možné konkurentky, Axla se spokojeně usmála, cítila se být vítězkou tohoto tichého a bleskového duelu.

Leona tušila, že by asi Axla souboj vyhrála, ale rozhodně ne s převahou. Axla byla přesvědčena o opaku, zálibně se usmívala směrem k Dokonalému zadku a koketně potřásla svými dlouhými hustými vlasy barvy lesního medu. Leona v duchu prováděla vyhodnocení jejího vzhledu: že má dlouhé vlasy, to nic moc neznamená, klukům je účes v zásadě lhostejný, obličej má příjemný, i když možná trochu moc kulatý, ale oči ani ústa nejsou nějak nápadně přitažlivé. Prsa má veliká, v tomhle bodě je Leona hodně handicapovaná, ale mínusem Axly je zase velký zadek a silnější stehna. Axla je prostě prototypem kypré slovanské děvy. Leona si v duchu povzdechla. Se svým vzhledem spokojená nebyla, úzký obličej, hnědé oči zvýrazněné pečlivě vytrhaným obočím, rovný, ale trochu ostrý nos a rovná čárka úst. K tomu štíhlá postava a prsa z prvního stupně základní školy, jak se Leoně smávala její starší, vyvinutější sestra. Jediné, co byla ochotná vzít na milost, byly poměrně dlouhé štíhlé nohy a úzké boky. Proto také tvořily základ jejího oblečení kvalitní džíny, na které byla smířená vydat i velkou část měsíčního výdělku. Přemýšlela, komu by dal víc bodů Dokonalý zadek. Dospěla k závěru, že pokud by on pískal jejich souboj, skončil by nejspíš nerozhodně, neboť typy, jako je on, viděla výlučně v objetí pěstěných spolužaček, které vypadaly jak holky z reklamy na vložky. Svůj závěr doplnila hlubokým povzdechem, který kupodivu Axla správně dešifrovala a stočila pohled od Dokonalého zadku, jenž se zase plně věnoval konverzaci se svými spolustolovníky, zpátky k Leoně.

„Máš pravdu, to je beznadějný. Myslím, že chodí s jednou holkou z ročníku, vydělává si jako manekýna. Radši mi řekni ještě něco o tom svým výzkumu, to mě vážně dost zaujalo!“

Leona přejela Axlin obličej zkoumavým pohledem, má výraz opravdového zaujetí. Leona se přátelsky usmála.

„Nemám to zatím moc zpracovaný, můj výzkum je teprve v začátcích.“

Axla se zatvářila dost zklamaně. „Aha.“

Pak s nadějí vyhrkla.

„Hele, a nemáš nějaký tušení, jestli je rozdíl v týhle oblasti mezi Čechama a Američanama?“

Leona zavrtěl hlavou a Axla smutně pokývala bradou.

„Tak to je velká škoda... dělám totiž asistentku jednomu amíkovi, na pár hodin tejdně, a ten je naprosto neskolitelnej. Dělám na tom už rok a furt nic.“

„Jestli on nebude filozof, zkus na něj vybalit něco ze Schopenhauera.“

Axla propukla v hurónský smích, Leona se s chutí přidala.

„Máš dneska odpo nějakej program?“ zeptala se nečekaně Axla.

„Ani ne.“

„Bezva, tak ti ukážu jeden suprovej bar a tam mi pořádně povykládáš, co vlastně studuješ!“

Bar Noblesní úpadek Leonu nadchl, netušila, že existuje něco obdobného. Zapadlý do jedné z okolních uliček namyšleně se tvářící Pařížské nebyl cílem nájezdů turistů a tomu odpovídaly ceny, přesto to nebyla žádná knajpa, ale útulný a avantgardně působící bar. Černé a bílé dlaždice na podlaze tvořily šachovnici, stěny byly do výšky asi metru osmdesáti natřeny na černo a poté zářivě bílé, ozdobeny černobílými portréty hvězd starých filmů anebo přímo fotografiemi z filmů, černá kožená křesílka u černých stolů s kulatými deskami z mléčného skla, to vše působilo tak zvláštně ponuře, že člověk okamžitě dostával chuť přepít nesmyslnost světa. Patrně pod vlivem tohoto interiéru do sebe Axla dokázala i v této brzké odpolední hodině naklopit několik ginů s tonikem, Leona se pokoušela držet s ní krok, ale volila pro jistotu víno.

Axla se značným znechucením pohlédla na jediné další hosty, mladistvě vypadající milenecký pár, který se bezostyšně muchloval v rohu místnosti, pod portrétem Audrey Hepburn s dlouhou cigaretou v ruce oblečené do rukavičky. Axla zvedla pohled od milenců a dlouze si Audrey prohlížela, pak vytáhla z krabičky Marlborek ležící na stole cigaretu a snažila se imitovat hereččin výraz i držení ruky. Leona vybuchla smíchy a taky si jednu zapálila.

„Není to zvláštní, že obě kouříme stejnou značku cigaret? Asi jsme karmický dvojčata,“ přemýšlela Axla nahlas, což v Leoně vyvolalo další záchvat smíchu. Axla na ni pohlédla s neskrývanými obavami.

„Ty ses teda zřídila, po pár deci vína! Musím tě naučit chlastat, takhle by tě opil kdejakej blbec. Pche, a to seš z Moravy, to by ses k tomu měla umět postavit, ne?“

„Jenže Opava je ve Slezku, víš,“ smála se Leona.

„Bože, holka, ty seš intelektuálka! Takový detaily mě nezajímaj. Mě totiž zajímá podstata bytí,“ pronesla zcela vážně Axla a vypadala při tom natolik střízlivě, že Leona potlačila chuť vyprsknout opět smíchy a pokoušela se pořádně zaostřit, aby přiměla zbytek alkoholem nekontaminovaných mozkových buněk soustředit se na hovor.

„Jak to myslíš?“ podařilo se Leoně s pracnou artikulací vyslovit otázku.

„Jak to myslím, jak to myslím, to je snad jasný, ne? Ses nikdy nezabejvala tím, jakej má smysl chodit do školy, poslouchat nudný přednášky, pak se ty kraviny drtit a jít potupně na zkoušku, kde tě buzeruje nějakej kretén? A to všechno proto, abys pak dostala diplom a strávila většinu dne někde v kanclu nad nesmyslnejma smlouvama? Kvůli tomu přeci určitě nejsme na světě, ne?“ Axla byla spokojená, jak krásně se jí podařilo vyjádřit svoji myšlenku, típla dokouřenou cigaretu a hned si zapalovala další, jako by věřila, že tok myšlenek je nějak mysticky spjatý s hořením cigarety.

Leona byla v mnohem těžším alkoholickém opojení nežli Axla, takže nedokázala konverzovat s nadhledem, jak situace žádala.

„Tak bys asi měla zkusit studovat něco jinýho, ne? To se ti ještě vyplatí, jsi v půlce a chybí ti ještě spousta zkoušek,“ připomněla netaktně.

Axla málem vypadla z koženého křesílka, jak ji Leonina reakce nadzvihla.

„Ty mě vůbec nechápeš! To seš karmický dvojče? Já přeci neřeším nějaký debilní studium, mně jde o to, zjistit, proč jsme vůbec na světě!“

Záblesk myšlenky, že příslib Axlina přátelství, který se tak pěkně vtíral během jejich pobytu v baru, by mohl být ohrožen, ihned snížil hladinu Leoniny opilosti o půl promile. Rozpačitě se zatahala za ofinu, což byl zlozvyk, o kterém nevěděla.

„Já jsem myslela, že tě to právo fakt nebaví a že by ses třeba našla v nějakém jiném oboru. Já bych teda práva určitě studovat nemohla, musí to být příšerná nuda, nějaké paragrafy,“ špitla Leona nešťastně a zatahala se zase za ofinu. „Třeba filozofie by tě určitě zaujala, ta se právě snaží zodpovědět otázky podstaty bytí,“ dodala snaživě.

Axla se na ni upřeně zadívala, pak mohutně potáhla z cigarety, upustila dým koutkem pusy a spokojeně ucedila.

„Ty jseš fakt exot. Bože, filozofie je tak příšerná! Přečteš dvě stě stránek a stejně nezjistíš, co ten člověk vlastně vymyslel. Měli jsme ji v prváku a dělala jsem to natřikrát, děkuju pěkně...“

Leona potlačila nutkání obhajovat filozofii jako matku věd a raději přešla k jádru věci. „Promiň, já jsem prostě nějak nepochopila, jak to myslíš.“

Axla se zatvářila důležitě a zašermovala Leoně cigaretou před očima. „Hele, je to jednoduchý. Mně prostě přijde děsný, že by měl bejt život o tom, že nejdřív trčíš ve škole, děláš zkoušky ze stupidních předmětů a pak někde hákuješ od nevidím do nevidím a pro zpestření si pořídíš manžela a děti, abys otročila ještě ve volným čase. Ten život přeci kurva musí bejt o něčem jiným, ne?“

Leona bezradně pokrčila rameny, neznala Axlu natolik, aby dokázala definovat, nakolik je téma hovoru výsledkem vypitého alkoholu a do jaké míry jej Axla řeší i za střízliva.

Axla se rozohnila, jako by chytla od zapálené cigarety jiskru. „Já prostě jenom chci zažít v reálu ten pocit, kterej mám, když koukám na dobrej film nebo třeba když poslouchám hudbu, třeba Cavea. Máš ráda Cavea, ne?“

Obrátila se najednou s překvapivou naléhavostí na Leonu a ta, aniž věděla proč, cítila bytostnou radost, že může přikývnout, protože Cave patří k jejím oblíbencům.

Axla kvitovala uspokojením ve tváři stejný hudební vkus a s ještě větší naléhavostí pokračovala. „Ty lidi to přeci museli načerpat někde v životě, ne? A já prostě chci taky něco takovýho zažít, i kdyby třeba jednou, fakt, a pak klidně budu hákovat po zbytek život od osmi od rána, ale budu vědět, že jsem tu podstatu bytí potkala,“ ukončila svůj procítěný proslov.

Leona si zapálila další cigaretu a pak se Axly zeptala tím svým klasickým výzkumnickým způsobem. „Zkoušela jsi někdy drogy?“

Leona seděla ve studovně právnické fakulty a díky neustálému pomrkávání na hodiny na zdi nevěnovala četbě sborníku přednášek profesora Hankocka takovou pozornost, jakou si zasloužil. Axla právě čerpala možnost danou studijním řádem podruhé opakovat zkoušku z pracovního práva a Leona byla pořádně nervózní, patrně víc než Axla, která situaci brala se stoickým klidem.

„Přece mě napotřetí nevyleje. Jinak mám za druhák všechny zkoušky,“ ujišťovala Leonu před dvěma hodinami, když spolu vcházely do budovy.

Leona si gratulovala, že stihla spolknout poznámku o tom, že Axla studuje ročník třetí. Ta si zrovna zálibně prohlížela své nohy.

„A navíc jsem vytáhla minisukni, to na něj prej dycky zabírá.“

Leona se pozorně zadívala na Axlu a pak se zeširoka usmála. Bylo příjemné mít blízký vztah s někým tak oplývajícím sebedůvěrou a optimismem. Leona byla z přátelství s Axlou natolik nadšená, až před několika týdny začala pochybovat, jestli se do ní náhodou nezamilovala. Tato možnost ji hodně překvapila, o své heterosexualitě byla skálopevně přesvědčena. Jistotu jí dodal nechtěný dotyk Axliných ňader před dvěma dny. Leona se natáhla pro cigaretu do krabičky ležící na stole zrovna v ten moment, kdy se Axla nad stůl nahnula. Na okamžik na hřbet Leoniny ruky dolehla tíha Axlina ňadra a Leona s poměrně velkou úlevou zjistila, že jí to vůbec není příjemné. Její heterosexualita byla znovu potvrzena.

Do studovny vrazila jak bouře Axla a vrhla se k Leoně.

„Mám to za tři!“ halekala nadšeně.

„Sláva!“ vydechla Leona úlevou a během zlomku sekundy hodila knížku do tašky, zasunula židli ke stolku, pohledem se omluvila knihovnici za hlasitější hovor, tašku přehodila přes rameno a Axlu za ruku odtáhla ke dveřím, takže její nadšené vysvětlování následného programu zadunělo až na chodbě.

„Jdeme všichni slavit do Úpadku, bude to super. A hádej, kdo jde s náma!“ Axla nečekala na Leoniny tipy a okamžitě svou řečnickou otázku zodpověděla. „Robert. Ta jeho modelka to dneska taky dělala napotřetí.“

Leoně to bylo poměrně lhostejné. Dokonalý zadek se jí líbil, ale tím to končilo, neměla nejmenší úmysl vynakládat nějakou energii na pokusy o sblížení. Představa sexu s ním jí nebyla proti mysli, pouze však v případě bezpracného dosažení postelového cíle, na což jej neodhadovala. Dokonce jí trochu vadilo, že se zúčastní zapíjení zkoušky (mimochodem z tradice studentů práv zapíjet sebemenší studijní úspěch mohutným způsobem byla nadšená, to ze své domovské fakulty vůbec neznala, tam se vše odbíjelo pár pivy v nejbližší knajpě). To znamenalo, že zábava bude determinována Axlinou soustředěností na něj. Leona nežárlila, přála by Axle, aby ho dostala, ale moc šancí jí vzhledem k přítomnosti modelové přítelkyně nedávala, považovala proto jeho návštěvu baru za rušivou a nežádoucí. Jenže s tím se už nedalo nic dělat, proto se na Axlu usmála a dala jí herdu do zad. „To je super, tak se narovnej a vypni prsa!“

V Noblesním úpadku již seděli rozjaření studenti práv a dali stolky k sobě do koutu s fotografií Audrey, jak s uspokojením Leona zaznamenala, když usedala mezi Darinu a Axlu. Darinu měla ráda a považovala ji za další bonus přátelství s Axlou. Byla to nejchytřejší studentka z ročníku, jak ji Axla představila, a Leona s ní po několika hodinách strávených v přítomnosti Dariny souhlasila. Darina pocházela z rodiny akademických pracovníků a bylo to znát. Na rozdíl od průměrného vzorku studentů práv, který měla Leona možnost v posledních měsících poznat, právo nejen uměla odrecitovat jako její spolužáci, ale chápala i souvislosti a navíc dokázala vyhmátnout podstatu problému a podrobit ji kritickému zkoumání. Díky svému nadání dělala zkoušky na výbornou hned na první pokus (na právnické fakultě vyložená bílá vrána), aniž se učila dlouhé týdny paragrafy nazpaměť, jak bývalo tamním zvykem, a před dvěma měsíci začala pracovat v jedné prestižní právní zahraniční kanceláři v centru města.

„Čus, jak jde život?“ Leona si zapálila cigaretu, labužnicky natáhla a vyfoukla dlouhý kouř.

„Dobrý. V práci je to fakt dost zajímavý, ani jsem nečekala, že aplikace práva může bejt tak vzrušující,“ odpověděla Darina s upřímným zaujetím.

Axla zachytla jejich konverzaci a protočila oči v sloup. „Vzrušující může bejt leda tak aplikace práva první noci, jestli máš novýho kolegu nebo klienta.“

Leona se rozesmála, Darina se lehce zarděla. „Jsi hrozná. Mě to fakt baví.“

Axle neušly Darininy rozpaky. „Tak to vyklop, máš v práci nějakej objev?“

Darina decentně upila becherovky s tonikem. „Nastoupil jeden kluk, je to fakt bedna, vystudoval mezinárodní právo v Moskvě, umí naprosto dokonale rusky. A je pravda, že je poměrně sympatickej.“

„To nechápu, proč šel teda dělat do americký firmy, a ne do nějaký ruský?“ podivila se Axla.

„Protože Rusové uměj všichni výborně rusky, ale Američani ne.“

Axla bezradně krčila rameny, Darina proto dodala:

„Dělá výlučně kšefty s Rusama, protože jako jedinej ovládá ruštinu a má za to královskej plat.“

„A je hezkej?“ Axle se zájmem rozsvítily oči.

„Docela jo,“ připustila Darina.

„Tak to nás musíš seznámit! To by byl muž pro mě!“

„Na to zapomeň, jestli je nezadanej, nechám si ho pro sebe,“ odvětila Darina jako by nic, ale Leona coby nezaujatý pozorovatel zaregistrovala její nervozitu. Aha, tak Darina se nám zamilovala, pomyslela si v duchu a usmála se ale nahlas nic neříkala.

Axla si mohutně lokla z panáku ginu a zapálila si cigaretu.

„Ty mrcho,“ hartusila směrem k Darině, „kam se poděly naše principy rovnosti příležitostí? Jsme si přeci slíbily, ne, že se kvůli chlapům nebudeme hádat!“

Darina se nenechala strhnout k šaškování a důstojně odvětila: „Taky že nebudeme. Tohle je kolega z práce, takže uznej, že vám ho nemůžu jen tak předhodit, ať si vybere. Něco jinýho jsou ostatní chlapi, ale v práci si musím pěstovat seriózní image.“

„Hele, a už prošel zvířecím testem?“ zeptala se Axla a vyprskla smíchy. Leona se k ní přidala.

„Jste pitomý,“ smála se s nimi Darina.

Tehdy seděly také v Noblesním úpadku a měly „v tašce lehký nákup“, jak Axla briskně přetvořila hezký český výraz „nakoupeno“. Leona už dříve vypozorovala, že jakmile v dívčí společnosti stoupne promile alkoholu v krvi na určitá, zatím nedefinovaná promile, hovor se stočí na téma muži. A tuto hranici právě překročily, protože Axla se bez skrupulí zeptala Dariny: „Hele, tak chodíš s někým, nebo ne?“

Darinu zmohly giny s tonikem více, než na první pohled vypadalo. Objala Leonu a Axlu kolem ramen a opilecky blábolila. „Holky, já bych tak hrozně ráda s někým chodila! Jenomže chlapy, na který jsem narazila, jsou totální stupidové!“

Axla se zasmála. „Tys je zkoušela z teorie práva, ne?“

Darina se tvářila smrtelně vážně a zuřivě vrtěla hlavou na znamení záporu. „V-vůbec ne! To je mi jasný, když nejsou právníci, že si s nimi nepokecám o vhodnosti preference přirozenýho práva před pozitivním.“ Darina zamyšleně upila ze své sklenice a potom žalostným tónem dodala. „Zrovna minulej tejden... Potkala jsem takovýho fajn kluka, na Florenci. Normálně se mě ptal, kde tam je Karlínský divadlo, chtěl koupit lístky rodičům na Hello, Dolly. Studuje strojárnu, je z Vrchlabí. Zakecali jsme se, pak jsme šli na kafe. Vopravdu suprovej týpek, hezkej, milej...“

Darinin výraz nabíral tragičnosti. Leona jí soucitně podala cigaretu a Axla jí připálila.

„A jak jsme kecali, ukázalo se, že vůbec neví, jakej je rozdíl mezi sobem a losem! A když jsem chtěla bejt vtipná a zapletla do toho sobola a lososa, vyvalil na mě oči! A to jsem ani nevybalila mangustu a langustu! Byl totálně mimo! Chápete to?“

Axla s Leonou se na sebe podívaly a rozřehtaly se na celé kolo. „Ne, fakt nechápu, proč se nemůžeš vídat s klukem, který tápe v odlišnostech sobů a losů?“ škytala Leona. „To se snad dá tolerovat? Zase tě třeba překvapí jinými znalostmi.“

Darina prudce zavrtěla hlavou. „Nemůžu se vídat s někým, kdo neví, že los a losos nejsou příbuzný! To se na mě nezlobte!“

Darina se tvářila zhnuseně a Leona s Axlou smíchy div nespadly na zem. Dál si dělaly legraci z Darininy netušené vášně pro faunu a Leona si uložila do paměti, že ten, kdo okouzlí Darinu, bude opravdu zajímavý chlap. A z hloubi duše jí přála, aby se tak stalo.

Darinina otázka adresovaná Axle vrátila Leonu do současnosti.

„A co ten tvůj šéf? Ještě pořád ho dobýváš?“

„Prdím na to. Je nedobytnej. Navíc tam příští tejden končím. Jestli chceš, můžeš to sama vyzkoušet, já naši dohodu plním za každejch okolností...“ Axla se vyzývavě zadívala na Darinu. Leona si už dávno všimla Axliny záliby zahnat ostatní lidi do kouta a tam si je vychutnávat.

Darina nereagovala a jen pokrčila rameny.

„Tak nám aspoň řekni, jak se ten polobůh z vašeho kanclu jmenuje!“ dorážela Axla dál.

„Ani mě nenapadne. Zapomeň na něj, mně se v práci líbí a nechci si nechat zničit kariéru tvojí posedlostí ulovit perspektivního manžela,“ odsekla Darina a dala tak najevo, že další hovory na tohle téma nepřijímá ani v rovině žertu.

Leona usoudila, že je na čase změnit předmět diskuse, a tak se k Darině naklonila. „Tvůj příští drink je na mně, musím ti poděkovat za tu nájemní smlouvu, už jsem to s Karlem vyřídila.“

Darina kvitovala nadhozené téma a mávla rukou, aby dokreslila nadbytečnost materializování Leonina vděku.

„Neblbni, jsme kámošky, ta smlouva navíc byla brnkačka. A už máš vyhlídnutou nějakou tu quasi výměnu?“

Axla se zatvářila trošku znuděně, mrkla na kamarádky a odsunula se na druhý konec stolků, kde se skupina spolužáků včetně Roberta něčemu hlasitě smála. Ve vteřině místnosti vévodil Axlin chechot. Leona i Darina na ně chvilku koukaly, pak pohlédly na sebe a usmály se.

„Myslím, že je to marný. Ten se nedá,“ vyslovila Darina nahlas Leoninu myšlenku.

Leona souhlasně kývla hlavou a vrátila se k původnímu tématu její snahy sehnat si v Praze nějaké bydlení. „Kolega z redakce mi slíbil kontakt na nějaké známé, kteří by prodali dekret na jedna plus káká ve Vršovicích, staví barák za Prahou a nechtějí ho držet. Snad se s nimi do konce měsíce sejdu, tak uvidíme.“

Darina se hluboce zamyslela, upila ze sklenice a pak pozvolna řekla: „Já nevím Leono, vyplatí se to? Koupit nájemní smlouvu... stejně budeš muset platit nájem a bůhví, kam nájemné v budoucnu vyšplhá... neměla bys lepší počkat, až doděláš školu a budeš pracovat na plný úvazek, a vzít si hypotéku?“

Leona se zatahala za ofinu. „Já potřebuju vyřešit bydlení teď. Na kolejích v létě být nemůžu a nemám, kam bych na ty tři měsíce šla. A navíc, už mám v občance Smíchov, až správa kolejí zjistí, že jsem změnila trvalé bydliště do Prahy, přijdu o kolej.“

Leona se odmlčela, Darina trochu s napětím očekávala, jestli se náhodou nezmíní o své rodině, o které zarputile mlčela, ačkoli na to mnohokrát s Axlou zavedly téma a snažily se z Leony něco vytáhnout.

„Na kolejích mi to teda stejně už leze na nervy, člověk tam nemá chvíli soukromí,“ dodala nakonec a Darinina zvědavost tak zůstala neukojena.

„Jasně, to chápu. Hele, jak ty to vlastně s Karlem máš?“

„Jak bych to měla mít? Jsme kamarádi.“ Leonu otázka naprosto šokovala, vždyť Darině a Axle Karla dokonce představila.

Měla tenkrát s Karlem večer sraz v kavárně Louvre. Odpoledne trávila s Axlou a Darinou nakupováním bot. Holky byly na Karla hrozně zvědavé, tak je vzala na sraz s sebou, aby jim dopřála šanci v případě zájmu Karla sbalit, protože ona si na něj nárok nečinila.

Karel byl přitažlivý třicátník, profesionální fotograf. Při představování došlo k významné události – Leona se prořekla a Veroniku představila jako Axlu. Veronice se to zalíbilo a od té chvíle se se svou přezdívkou natolik identifikovala, že se jinak už nepředstavovala. Jinak ten večer nepřinesl nic mimořádného – s Karlem se všichni opili, a ačkoli se oběma holkám líbil, z jeho strany nedošlo k překročení zdvořilého zájmu.

„Kamarádi? Já jsem myslela, že s ním spíš.“ Darina přivedla Leonu svým dotazem do současnosti.

„No jsme prostě kámoši ve vertikální i horizontální poloze,“ krčila Leona rameny, proč to sem Darina vůbec tahá. Ta pod vlivem vypitého alkoholu našla odvahu pokračovat v tom, co ji už delší dobu zajímalo.

„Víš, pro mě jsi záhada, Leono. Ty jsi hrozně fajn holka, chytrá a milá... ale vážně tě nechápu, co se chlapů týče. Nebojíš se, že tě maj za...“ Darina pracně hledala výraz, považovala Leonu za svou kamarádku a nechtěla ji urazit. „...prostě dostupnou,“ dodala nakonec.

Leona kroutila hlavou a zapalovala si cigaretu, takže její odpověď doprovázel kouř. „Nevím, a je mi to ukradený. Karel je prima chlap a jsme kámošové. Občas máme sex, mě nezajímá, s kým dalším spí, a on se mě taky na nic neptá.“

Darina tiše upíjela nápoj ze sklenice a sbírala odvahu dál se ptát. Leoně svým dotazem přeci jen nasadila brouka do hlavy.

Karla poznala v redakci jednoho společenského časopisu, kam se před dvěma roky přišla ucházet o místo externí redaktorky. Dělali spolu rozhovor s jednou rádoby hvězdou a byli jí oba tak znechuceni, že se pak šli opít do nejbližší hospody. Karel byl poměrně uzavřený člověk, ale v Leonině přítomnosti se dokázal uvolnit a odvázat. Tu noc u něj Leona spala poprvé.

Karel dostal v restituci po tetě starý činžák na Smíchově, osm bytů, sklepy a půda. Obýval jedna plus jedna v posledním, čtvrtém patře a na půdě si vybudoval ateliér. Tím, jak objasňoval, končila výhoda jeho majitelství. Hrozně ho rozčilovali nájemníci.

„Představ si to, platěj mi dvanáct stovek měsíčně a choděj prudit, že na chodbě nesvítí světlo. Zvoněj na mě třeba dva dny. Za tu dobu, co tím strávěj, by ji měli tisíckrát vyměněnou.“

Leona se usmála a zapálila cigaretu, kterou vložila Karlovi do rozhořčením semknutých úst. Sobě zapálila druhou. Leželi vedle sebe v posteli Karlovy veliké ložnice, kde kromě staré toaletky po pratetě a obrovských šatních skříní nebyl žádný nábytek, takže místnost působila ještě větší, než ve skutečnosti byla.

Karel se podíval úkosem na Leonu a pak ji pohladil po nahém boku.

„Jsi hrozně fajn holka. Máš někoho?“

Leona se otočila, aby Karlovi viděla do očí, podala z nočního stolku popelník, který položila mezi ně. „Nemám a nechci mít.“

Karel jí opětoval dlouhý pohled a pak se usmál. „Bezva. Můžeš u mě přespat, kdykoli budeš chtít.“ Očima přejel její nahé tělo a dodal: „Budu rád.“

Leona potáhla z cigarety, odklepla popel do popelníku a mrkla na Karla. „Díky. To ráda využiju.“

Od té doby spolu udržovali docela blízký kamarádský vztah. Téměř pokaždé, když se viděli, skončili u Karla doma, tedy i v jeho velké posteli.

Leona přemýšlela tak usilovně, až se trochu mračila a za ofinu si tahala téměř nepřetržitě. Ne, Karel se ke mně nechová jako k někomu, kým by pohrdal, dospěla nakonec k závěru. A stejně tak šéf a další bezvýznamní, s kterými mě osud svedl do jedné postele...

Leona stepovala před obchodním domem K-mart na Národní třídě a vyhlížela Karla. Měli se společně dostavit na vernisáž jednoho známého malíře a pořídit publikovatelný materiál, Leona narativní část a Karel fotografie. Ten si teda dává načas, supěla Leona v duchu, už tady měl dvacet minut být. Nakonec psychicky nevydržela a odběhla k telefonu, který naštěstí byl hned u obchodního domu. Karel to vzal po desátém zazvonění.

„Mmmmmmmm... hlo,“ zamumlal.

„Karle, ty jsi normálně ožralý!“ vydechla Leona do telefonu.

„Ehmmm... mžná trošku,“ škytnul hlas na druhé straně drátů.

„Za deset minut jsem u tebe, uvař si zatím silný kafe,“ udala Leona rozhodným tónem pokyn, zavěsila a přeběhla na ulici, kde se jí podařilo po pár sekundách zastavit taxík.

„Prosím na Smíchov, ulice Mrázovka,“ Leona se usadila na zadní sedadlo, což byl, jak empiricky zjistila, osvědčený způsob, jak se vyhnout nutnosti konverzovat s taxikářem. Prohlížela si Prahu, jak se jí míhala před očima, a připravovala se na možné varianty dnešního pracovního úkolu.

„Teď tady na mě prosím počkejte, nejpozději za patnáct minut jsem zpátky.“ Leona vyběhla čtyři poschodí rychlostí kosmického korábu. Doba, než jí Karel otevřel, jí připadala jako celá věčnost.

„Ty sis to kafe neuvařil?“ hlesla zděšeně, když jí Karel konečně otevřel. Vypadal příšerně a jeho stav zdaleka předčil Leoniny katastrofické scénáře. Patrně stále ve včerejším oblečení, ačkoli bylo šest hodin večer, strniště a pod očima pytle, za které by se nestyděl ani čistokrevný bernardýn.

„Uvřil,“ pronesl hrdě.

Leona si zhluboka povzdechla. „Fajn, dej mi foťák a jdi se vyspat. Zkusím to zmáknout sama. Jinou možnost nemáme, šéf by nám urval hlavu, kdybychom mu ten článek nedodali, a jinýho fotografa tam narychlo nedostanem.“

Karel se vnořil do útrob bytu a za chvíli se vrátil s fotoaparátem. Leona od něj přístroj opatrně přebrala.

„Ďk. Js milček,“ vypravil ze sebe pracně.

„Neděkuj, dokud nepřinesu použitelný výsledek. A jdi si hned lehnout, stavím se zítra ráno. Zatím pa a drž mi palce.“ Leona soustrastně pohladila Karla po tváři a zmizela na schodech.

Vyběhla z domu a nasedla do čekajícího taxíku.

„A teď prosím do Opatovické.“

Leona neztrácela čas a hned vyndala fotoaparát a zkoumala, jaké funkce má, chválabohu jí Karel i ve svém alkoholem zmámeném stavu dal poloautomat. Leona cvičně vyfotila pár snímků z okénka auta a fotoaparát zase opatrně uložila do brašny.

Vzala si od taxikáře účtenku a vyrazila do galerie. Rozhodla se, že nejdřív odbude fotografické práce a pak se vrhne na rozhovory. S Karlem fungovali tak, že on fotil toho, koho Leona zrovna zpovídala, a pak udělal ještě pár fotek navíc. Dneska asi na raut můžu zapomenout, pomyslela si smutně, když míjela bohatě připravené švédské stoly. Žaludek s ní nesouhlasil, jejím posledním jídlem byl oběd v menze, ale situace si žádala oběti. Leona nasadila profesionální výraz a vrhla se do boje. Dvě hodiny poletovala po prostoru galerie a fotila všechny celebrity a polocelebrity a rádoby celebrity a modlila se, aby alespoň tři fotky dobře vyšly. Pak uklidila fotoaparát zpátky do brašny, dopřála si pauzu v podobě jedné sklenice coca-coly, plátku oslizlé šunky, která zbyla po nájezdu hostů na švédské stoly, a dvou cigaret a s nově nabitou energií šla dělat svou rutinní práci. Jejím úkolem bylo nasbírat tolik autentických výroků slavných, aby se daly propojit do článku, který nikoho neurazí a čtenářovi dodá pocit, že celebrity žijí nesmírně zajímavým způsobem.

Tím, jak dala objektům svého novinářského zájmu dvě hodiny náskok oproti běžným postupům, byla ve značné nevýhodě. S novináři už mluvili a teď se chtěli nerušeně bavit a zdaleka nebyli přátelští vůči Leoně, která je obcházela a prosila o názor na vernisáž, malíře, jeho obrazy, tip, kam na dovolenou... Leona se nakonec rozhodla změnit taktiku a prostě se vždycky k nějaké skupině přifařila, zvolna upíjela vynikající bílé víno (malíř byl známý milovník vín a rozuměl jim), vyslechla jejich hovor, odběhla na záchod, kde si do bloku načmárala pár poznámek, a kolečko opakovala. S výsledkem byla spokojená, stinnou stránkou však byla časová náročnost, byly už dvě hodiny po půlnoci. Taxíkem jet nechtěla, redakce proplatí za ten den jen jednoho a ten byl vyčerpán cestou ke Karlovi a zpět.

Leona se noční městskou hromadnou dopravou doplácala na koleje ve tři ráno. Pokoj, který obývala se spolužačkou Danou, byl zamčený a klíč byl v zámku. Leoně nezbylo než bouchat na dveře. snažila se vychytat tu hranici, kdy je bouchání natolik důrazné, aby bylo slyšet vevnitř, ale přitom nerušilo obyvatele okolních pokojů. To se snad podařilo, protože nikdo z ostatních studentů nepřišel Leonu okřiknout. Dana otevřela asi po pěti minutách a tvářila se zděšeně.

„Co tady děláš? Myslela jsem, že tu dneska spát nebudeš.“

Leona spolkla větu, která se okamžitě drala na jazyk, co bych asi tak dělala v noci na pokoji, který legálně obývám a platím, navíc jsme se vůbec nebavily o tom, že bych měla v úmyslu spát jinde.

„Sorry, budu tady spát,“ Leona se protáhla dovnitř a Dana za ní pomalu zavřela dveře.

„No jo, ale já teď nemůžu Luboše vyhodit,“ vyhrkla zoufale.

Leona ve tmě zaostřila a zjistila, že Daniela přitáhla její postel ke své a na takto vzniklé manželské posteli leží roztažený student anglistiky a germanistiky Luboš, s kterým Dana už půl roku chodila a považovala to za vážnou známost. Leoně tedy nepřišlo nic tak hrozného na tom, že by se Luboš přesunul na svou kolej, která byla od té jejich sotva deset minut pěšky, ale neměla energii se s Danou dohadovat.

„Tak se musíte vlézt na jednu postel,“ pokrčila Leona rameny a i v té tmě registrovala, jak se Dana tváří ublíženě. Panebože, to snad není možný, ona si drze zabere moji postel a ještě tady bude plakat, jaké je to příšerné! A co já asi teď v noci můžu dělat... Leona se rozhodla, že už na to myslet nebude, protože by se jí zvedl krevní tlak a měla by problémy s usínáním, a to si vzhledem k budíčku za čtyři hodiny nemůže dovolit. Odhodila svoje oblečení do kouta, nechala si jen spodní kalhotky a natáhla si spací triko. Počkala, až Dana narovná Luboše na posteli, přitiskne se k němu a pak si zalezla do své postele.

Dana ležela mezi ní a Lubošem a nepříjemně dýchala Leoně na krk, proto se Leona posunula trochu víc do volného prostoru. Dana se vzápětí posunula víc na postel Leony a situace byla totožná. Leona v duchu skřípala zuby a slibovala si, že veškerou energii teď napře na získání nějakého bytu, aby už dál nemusela snášet úskalí kolejního života.

Leona se probudila a pohledem na budík stojící na židli vedle postele zjistila, že je půl sedmé. Stačilo by jí vstávat až v sedm a další půlhodina spánku by jí pomohla, ale bylo jí odporné sdílet postel s Danou a Lubošem, jak si je teď za denního světla prohlížela. Luboš ležel roztažený na celé Danině posteli a Dana se plně přesunula na postel Leony, z čehož měla Leona husí kůži. Vstala a začala tiše ze skříně vyndávat ručník, čisté kalhotky a tašku s toaletními potřebami, aby mohla odejít do sprchy. Když se od skříně otočila, zjistila, že Luboš sedí na posteli a bezostyšně si prohlíží její nohy a zadek, pak přejel očima k prsům, které se rýsovaly pod tenkou bavlnou jejího bílého trika. Luboš se zašklebil.

„Překvapilas mě, Leono. Jsi vážně kost! To by ani jeden neřekl... měla bys nosit minisukně, máš dost dobrý nohy a zadek úplně jak do časopisu... prsa máš malý, ale dobrý, vážně.“

Luboš se snažil šeptat, ale Dana se stejně probrala a taky se posadila. Tvářila se úplně probraná.

„Musíš se producírovat, když je tady Luboš?“ zasyčela nenávistně na Leonu.

Ta jen pohodila hlavou a odešla do sprch. Vidina, jak si zpříjemní ráno horkou sprchou, vzala za své, opět tekla jen studená voda. Leona se namydlila, pustila na plno sprchu, zatnula zuby a vlezla pod ni. První pocit byl tak strašný, že měla co dělat, aby nevykřikla, ale překvapivě, když překonala ten šok z ledové vody, dalo se to vydržet. Leona ze sebe smyla všechen gel, zavřela vodu a zabalila se do osušky. Pak si vyčistila zuby a prohlédla se v zrcadle. Díky tomu, že večer neměla sílu se odlíčit, rozpila se jí řasenka a okolo očí vytvořila tlusté černé linky. Leona vyhrabala toaletní tašky odličovadlo a tampon a pokoušela se linky odstranit. Bezvýsledně. Ach jo, to je jak reklama na probdělou noc, pomyslela si a rezignovaně opustila koupelnu.

Dana s Lubošem k její nelibosti stále zacláněli v pokoji. Luboš ještě ležel v posteli a Dana okolo něj poletovala, v polních podmínkách prehistorického kolejního pokoje mu chystala snídani. Leonu zabalenou v osušce sjela kritickým pohledem.

„Opravdu tady musíš chodit nahá? Nemůžeš se obléknout?“ vyštěkla na Leonu.

„Přesně to bych ráda,“ procedila Leona mezi zuby, naštvaná sobectvím spolubydlící, která nemá ani tolik slušnosti, aby Luboše vypakovala a umožnila Leoně normálně se vypravit. Ze skříně vytáhla oblečení, sundala si osušku a chtěla se obléknout. Stála zády k Lubošovi a cítila, jak ji hltá očima. Dana to neustála a rozkřičela se.

„Jsi fakt odporná. To nemáš kouska studu v těle?“

Leona se pomalu obrátila, takže stála proti Daně a Lubošovi jen v kalhotkách, výraz jejího obličeje byl pokerový, proto nebylo možné vyčíst, že je vytočená na nejvyšší možnou míru, stejně jako z jejího ledově klidného hlasu.

„Obávám se, že za vzniklou situace nemůže velikost studu v mém těle, ale nedostatek soukromí, což, jak sama jistě uznáš, jsem já nezapříčinila.“

Dana jen s otevřenou pusou zírala na Leonu, pak zaregistrovala, jak Luboš obdivně hledí na Leonina prsa, a propukla v zoufalý pláč.

Leona obrátila oči v sloup a rychle dokončila oblékání. Natáhla si černý nátělník s širokými ramínky a přes něj bílé triko s velkým lodičkovým výstřihem, díky svým malým pevným prsům si mohla dovolit chodit bez podprsenky. K tomu si vzala své dokonale padnoucí džíny Levis Strauss, nazula černé nízké sportovní boty, oblékla černou koženou bundu, popadla brašnu s fotoaparátem, svoji obří kabelu a byla připravena k odchodu.

„Hezký den přeju,“ vyloudila na tváři nejširší úsměv, co dokázala, a opustila prostor. Stihla zahlédnout, jak za ní Luboš hledí, Danu ve svém zorném úhlu neměla. Copak asi Danuška podnikne, přemýšlela, když kráčela sídlištěm na tramvaj, ztropí Lubošovi žárlivou scénu? Jistota je, že na mě bude ještě méně příjemná než obvykle...

Leona cestou ke Karlovi nakoupila snídani, neboť tušila, že doma k jídlu nic mít nebude. Měla takový hlad, že dostávala křeče do žaludku. Okamžitě, jak jí Karel otevřel, se hnala do kuchyně, zapnula troubu a začala chystat kávu a vyndávat nákup.

„Vypadáš mnohem líp.“ řekla Leona Karlovi, když nesla na stůl dva hrnky s instantní kávou s mlékem. Pak se vrátila do kuchyně a vzápětí dala na stůl rozpečené croissanty s čokoládou, šunku, sýr a čerstvou bagetu. Karel celou tu dobu seděl u stolu a vděčně Leonu sledoval.

Posadila se vedle Karla, napila se kávy a zakousla se do croissantu. Karel se na ni usmál a pohladil ji po ruce.

„Hele, jez, dokud jsou teplé, pak budou jak šutr. Všechno si povíme po snídani, jo?“ pobídla ho s plnou pusou a Karel se podle jejích pokynů okamžitě zařídil.

Leona cítila, jak se jí pod vlivem výborné kávy a bohaté snídaně rozlévá po celém těle teplo. Slastně se protáhla a pak si uvědomila, že Karel musel mít nějaký důvod, proč se včera tak zřídil.

„Tak můžeš, poslouchám,“ pobídla jej.

„Leono, hrozně moc se ti za včerejšek omlouvám, fakt mě to děsně mrzí, jak jsem tě vyšplouchnul,“ kál se okamžitě.

Leona zavrtěla hlavou. „To vůbec neřeš, pouze doufej, že jsou aspoň dvě fotky použitelné, abychom byli v klidu... ale pověz mi, co se stalo, vypadal jsi hrozně.“

Karel zaryl pohled do stolu a mlčel. Pak si zhluboka povzdychl. Leona si ho dlouze prohlížela, pak se usmála.

„Nech mě hádat... Jseš zamilovanej... Nešťastně.“

Karel se zamyslel a pak pokrčil rameny. „Asi tak. Ale nejdřív to tak blbě nevypadalo.“

Leona se na Karla upřeně podívala, vypadal, že se propadl do smutku svých myšlenek, tvářil se tak tragicky, že měla co dělat, aby nepropukla v smích. Nemohla si pomoct, ale od jisté doby jí nešťastně zamilovaní připadali neuvěřitelně směšní. Leonin analytický mozek se rozběhl směrem k rozuzlení Karlovy tajné lásky. Nebyl to pro ni tvrdý oříšek, Karel byl fotograf se slabostí pro krásné ženy... Leona s ním nebyla v intimním kontaktu poslední dva týdny, takže to musela být rychlovka...

„Zamiloval ses do modelky... bral jsi to vážně a než ses rozkoukal, byl konec,“ tipovala nahlas.

Karel se na ni užasle zíral. „Jak ttto... všechno víš...?“ vykoktal ze sebe nakonec.

Leona pokrčila rameny. „Tak...“ ušklíbla se neurčitě.

„Ty jsi s ní mluvila? Znáš Kateřinu osobně?“ vyhrkl najednou s nadějí v hlase.

Leona mlčky zavrtěla hlavou. Karel se na ni nepřestával dívat pohledem plným naděje, Leona se neovládla a znechuceně se ušklíbla.

„Karle, prosím tě...jenom hádám,“ řekla unaveně poté, co uhnula pohledem.

Karel se zatvářil zklamaně. Tak proto ses včera tak zřídil, musel ses do ní vážně zamilovat, tuhle naivitu ve tvém věku fakt nechápu, myslela si Leona v duchu.

Karel se najednou strašně vážně zeptal. „Proč jsi spala se šéfem? Kvůli práci? A proč spíš vlastně se mnou?“

Leona se zkoumavě na Karla podívala, pak si vytáhla z kabelky krabičku cigaret, vyndala cigaretu, zapálila ji, zhluboka natáhla a vyfoukla kouř. „Se šéfem jsem spala, protože jsme to oba chtěli. S tebou spím, protože to oba chceme.“

Karel si vzal z Leoniny krabičky cigaretu, zapálil si a usmál se. „Tak jednoduše mě neodbudeš, je to pro mě fakt důležitý, chci pochopit ženský.“

„A ty myslíš, že všechny ženský maj k sexu stejnej přístup?“

„To právě nevím a potřebuju to zjistit, proto se tě vyptávám.“

Leona se zasmála. „Víš, kolika by ses musel zeptat ženskejch, abys získal reprezentativní vzorek ženský populace?“

„Leono! To je vážná věc! Mně nejde o nějakej stupidní výzkum! Já potřebuju, abys mi vysvětlila, proč se mnou máš sex a proč jsi dala taky šéfovi. A kolikrát jsi s ním vlastně spala? Nebo s ním pořád spíš?“

Leoně bylo líto, že je Karel nešťastný kvůli nějaké kariérychtivé modelce, ale neměla nejmenší chuť rozebírat s ním svůj sexuální život, ani tu část, která se ho bezprostředně týkala, natož pak sex s jejich společným šéfem.

Stalo se to před dvěma roky, když byla asi měsíc v redakci. Radan ji zdržel v redakci po poradě, pod záminkou, že s ní potřebuje probrat její článek. Leona se tenkrát klepala, že se její práce nelíbí a přijde o příjemně vysoký pravidelný příjem. Vešla do jeho kanceláře, Radan jim nalil panáka whisky a vychutnával si její nejistotu. Přiťukl si s ní, objal ji okolo ramen a objasnil, že si chce promluvit o její perspektivě v časopise, pak mu ruka sjela trochu níž... Leona pochopila a aktivně spolupracovala. Souložili na koženém gauči v jeho kanceláři, kopuloval naprosto mechanicky, bez špetky nadšení a fantazie. Leona se nemohla ubránit dojmu, že s ní má sex jenom proto, že se prostě rozhodl mít každou, která projde redakcí, tvářil se opravdu jako svazák plnící závazek. Toto poznání ji pobavilo a usmála se, Radan to zaregistroval.

„Co se děje?“ ptal se trochu podrážděně.

„Nic, jsi dobrej, moc se mi to s tebou líbí,“ zavrněla mu Leona do ucha.

„To říkaj všechny,“ řekl Radan samolibě a pokračoval v nudném přirážení dál.

Od té doby nikdy neprojevil o sex s Leonou zájem. Choval se k ní přátelsky, a co mohla posoudit, naprosto férově. Když byl s prací spokojen, řekl to, když ne, vrátil jí bez zbytečné dramatizace článek k přepsání a dával najevo v celé redakci, že Leona má u něj práci jistou. Po čase jí nabídl přechod z externího pracovního poměru na zaměstnanecký a Leona to s radostí přijala.

Leona se necítila být k Radanovi vázána nad rámec pracovních vztahů, ale nikdy by o jejich sexu nevyprávěla. Ani Karlovi, kterého vedle Axly a Dariny považovala za nejbližšího přítele. Něco mu ale říct musela. A to se vůbec nehodlala rozčilovat nad tím, že zatímco ona byla striktně diskrétní, Radan patrně svůj další zářez náležitě zveřejnil, jak jinak by o tom Karel věděl...

„Spala jsem s ním jednou.“

Karel se na ni zadíval, očekával, že odpověď rozvede, když se nedočkal, ptal se netrpělivě. „A jak k tomu došlo, že ses s ním vyspala? Co jsi od toho očekávala? Proč už jsi s ním nikdy potom nespala?“

Leona se usmála. „Karle, tak to přeci chodí, že s někým máš sex, je to fajn, ale prostě to stačilo. Fakt to neznáš?“

Karel se zamyslel a pak kývl hlavou. „Jo, to znám.“

„Tak vidíš,“ dodala Leona s ulehčením.

Karel si zapálil další cigaretu a zeptal se stejně vážně jako předtím. „A proč spíš se mnou?“

Leona měla chuť zařvat, v noci se moc nevyspala a rozebírat svůj vztah k sexu rozhodně nechtěla. Chápala však, v jakém je Karel rozpoložení a že musí s jeho rozjitřeností zacházet opatrně. Zapálila si další cigaretu, chvilku mlčky pokuřovali, pak se Leona ušklíbla a řekla: „Jakkoli to může znít divně, mám tě ráda jako svého bratra, kdybych nějakého měla, a incest s tebou mě hrozně baví.“

Karel se poškrábal ve strništi na bradě, od usilovného přemýšlení svraštil čelo, pak se na Leonu usmál a políbil ji na rameno, z kterého se svezlo vykrojené tričko a zůstalo odhalené.

„Jasně, jsi moje malá šukací sestřička.“ Pak zase zvážněl.

„Budeš se mnou šukat, i když budeš mít nějakýho chlápka, seriózní známost?“

Leona se rozesmála. „Záleží na tom tolik?“

Karel místo odpovědi zajel rukou Leoně pod tílko a začal jí hladit ňadra, druhou rukou jí rozepnul džíny. Leona vstala, aby mu svlékání kalhot usnadnila, potáhla při tom z cigarety a típla ji do popelníku. Karel okamžitě típl svoji cigaretu, Leonu položil břichem na jídelní stůl, jednu ruku stále na jejích ňadrech, pronikl do ní zezadu a druhou rukou jí zepředu dráždil klitoris.

Když skončili, Leona byla se sexem spokojená na maximum, ale cítila, jak je ospalá.

Karel to zaregistroval a řekl s hrdinským výrazem: „Víš co, natáhni se na chvíli, já půjdu nahoru vyvolat ty tvoje snímky.“

Leona se probrala v pravé poledne. Vyrazila z ložnice do obýváku, kde Karel klidně seděl, kouřil a prohlížel si její včerejší snímky.

„Tak co, prospala ses trochu?“

„Suprově, díky moc,“ zívla Leona a hledala v okolí stolu svoje svršky. Našla je perfektně složené na židli, Karel byl pořádkumilovný. Nasoukala se do nich a ztěžka dosedla vedle Karla, koukla mu přes rameno a zeptala se nervózně: „Jak to vypadá?“