Příběh zemního plynu

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Petr Mrázek

Příběh zemního plynu – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Odkud se bere zemní plyn?

Tomáš se podíval z okna a uviděl Honzu, jak drží v ruce míč.

„Už letím!“ vykřikl a rozběhl se za kamarádem. Ve dveřích se srazil se starší sestrou Lucií a ještě jí k tomu pořádně šlápl na nohu.

„Au! Co děláš, ty divočáku!“ okřikla ho Lucie.

„Letím za Honzou, tak čau, Lucifere!“ odbyl ji Tomáš.

„Necháš toho, ty…,“ sestra se rozhlížela, co by tak po něm hodila. Tomáš už byl ale venku.

„Dobře, žes přišel,“ vydechl Tomáš.

„Co se děje?“ ptal se Honza.

„Ále, madam má nějaký úkol do školy a neví, co s tím, tak je nervózní.“

„Do čeho to je?“ zjišťoval Honza. Měl Lucii docela rád. Jednou mu dala čokoládu a vytáhla z ruky klíště.

„Má dát dohromady nějaký vyprávění o plynu. Víš, o tom, co se s ním topí a tak. Člověče, ten druhý stupeň na škole bude asi pěkná otrava, pořád tam dělají nějaký nesmysly,“ stěžoval si Tomáš.

Honza se zamyslel: Děda má taky kotel na plyn a babička na plynu vaří… Tak co to ten plyn vlastně je?

„Víš, mě by docela zajímalo, jak to s tím plynem vlastně je,“ řekl Honza, „třeba odkud se bere?“

Tomáš pokrčil rameny.

„Třeba kopneš na zahradě do země a najednou čmucháš a on to plyn!“

„No, takhle jednoduchý to asi není,“ usmál se Honzík, „ledaže bys prokopl plynový potrubí. No vidíš, a jak se plyn dostane do těch trubek?“

„Já fakt nevím, Honzo, pojď, jdeme radši hrát,“ zakončil debatu Tomáš a rozběhl se na hřiště. Honza běžel za ním, ale plyn už z hlavy nepustil.

Honzík pátrá v knihách

„Honzíku, už je pozdě, vypni počítač a běž spát,“ řekla babička, když uviděla vnoučka u rozzářené obrazovky.

„Už jdu, babi. Ale hry jsem nehrál!“ ohradil se Honzík.

„Já vím, ale už je pozdě, tak prosím všechno rychle vypni a šup do postele!“

Honza tedy všechno vypnul a lehl si do postele. Spokojený ale nebyl. Na internetu sice našel o plynu dost informací, ale všechno to byly jakési názvy, kterým nerozuměl. Chvíli ještě přemýšlel a pak ho napadlo, že by mohl zajít do knihovny. Tam by se možná dalo něco najít. Druhý den se tedy vypravil do knihovny. Procházel kolem regálů s knížkami, a když ho nějaká zaujala, tak ji odložil na stolek. Po chvíli se podíval na hromadu knih narůstající na stolku. Tohle všechno neunesu, musím knížky ještě protřídit. Některé knihy tedy vrátil do polic, ale docela pěknou hromádku si odnášel s sebou.

„Tohle všechno vážně přečteš?“ divila se paní knihovnice, když jí Honza ukazoval, co si vybral.

„Asi ne. Vlastně potřebuju z každé jenom něco.“

Honzík se protáhl a zadíval se na obrázky. Připadalo mu zvláštní, že dříve někdo chodil po ulicích a zapaloval plynové lampy. A už vůbec si nedovedl představit bambusové potrubí.

„Honzíku, oběd!“ ozvalo se babiččino volání.

„Jo, to bude skvělý, dědo!“ souhlasil nadšeně Honza.