Strašidelná knihovna – Duch přichází v pět

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Dori Hillestad Butlerová

Strašidelná knihovna – Duch přichází v pět – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

nafouknout se

To duchové dělají, když se chtějí zvětšit.

zjevit se

To duchové dělají, když chtějí, aby je lidé viděli.

duchdům

Místo, kde duchové bydlí.

smrsknout se

To duchové dělají, když se chtějí zmenšit.

pevný

Všechny předměty a bytosti, skrz které není (na rozdíl od duchů) vidět, duchové označují jako pevné.

pevňáci

Tak duchové často říkají lidem, kteří nejsou duchové.

projít skrz

To duchové dělají, když jim v cestě stojí stěna, dveře nebo jiný pevný objekt – prostě projdou skrz.

plout

Tak se duchové pohybují vzduchem.

kvílet

To duchové dělají, když chtějí, aby je lidé slyšeli.

Kapitola 1

Nový případ

„Haf! Haf!“

„Kosmo! Ne!“ Kaz chňapl Kosma asi vteřinu a půl předtím, než proplul ven oknem ve výtvarném oddělení. Kaz z toho okna vykoukl ven – nechápal, co jeho psa tolik rozrušilo.

„Ven nemůžeš,“ zlobil se Kaz. „Co si myslíš?“

Kosmo sklopil oči. Ocas mu klesl.

„Je to pes, Kazi,“ řekla Klárka a zvedla hlavu od domácího úkolu. „On neví, že být venku je pro duchy nebezpečné.“ Klárka se natáhla, aby Kosma pohladila. Jenže Klárka byla pevňačka, takže její ruka prošla skrz něj.

„Měl by to vědět,“ řekl Kaz a pevně psa svíral v objetí na prsou. „Viděl, co se stane, když se duchové ocitnou venku.“

Kaz s Kosmem dřív bydlívali v budově staré školy s Kazovou maminkou a taťkou, babičkou a dědečkem, mladším bratrem (malým Honzou) a starším bratrem (Finnem). Finn rád prostrkoval ruku nebo nohu skrz zeď ven, jen aby Kaze s malým Honzou postrašil. Když ale jednoho dne kluci hráli bago, Finn prostrčil hlavu skrz zeď trochu moc daleko a celého ho to vytááááhlo ven. Babička s dědečkem se pokusili Finna zachránit, ale skončili venku také. A všechny je to odválo.

„Navíc sám Kosmo byl venku taky,“ připomněl Kaz Klárce.

Minulé léto přijeli ke staré školní budově nějací pevňáci s velkými náklaďáky a demoliční koulí. Starou školu zničili, a tak zbytek Kazovy rodiny musel ven. Všechny je rozptýlil vítr stejně jako Finna, babičku a dědečka. Kaz skončil tady v knihovně. Kosma našel díky šťastné náhodě před několika týdny, když byli s Klárkou venku a řešili jednu duší záhadu. Tak dlouho neviděl nikoho dalšího ze své rodiny!

Teď se Kosmo kroutil a vrtěl Kazovi v rukou. Kaz ho objal ještě pevněji.

„Myslím si, že se tvému psovi nelíbí, že ho držíš tak pevně, Kazi,“ řekl Beckett. Beckett byl další duch, který žil v knihovně. Bydlel tu mnohem déle než Kaz.

Kaz povolil stisk a duchopes mu tlapkami vyplul z rukou. Pádloval rovnou zpátky k oknu.

Kaz vzdychl. Co tam vidí? přemýšlel. Kosmo se nikdy předtím tolik nezajímal o to, co je venku.

„Klárko, mohla bys prosím zatáhnout ty rolety?“ zeptal se Kaz a znovu chňapl svého psa. „Když Kosmo neuvidí ven, možná se uklidní.“

„Proč ty rolety nezatáhneš ty, Kazi?“ řekl Beckett.

„Nedovedu to,“ řekl Kaz. A Beckett věděl, že ne.

Kaz prostě neměl schopnosti, které měli jiní duchové. Pracoval na nich. Vážně, pracoval. Ale s dušími schopnostmi to nebylo lehké. A on nerad cvičil. Který duch cvičil rád?

„Jak víš, že tu roletu nedovedeš zatáhnout?“ zeptal se Beckett. „Zkusil jsi to?“

„To je pravda, Kazi,“ řekla Klárka. „Když teď umíš zvedat pevné předměty, možná tu roletu zatáhnout dovedeš.“

Zvedat pevné předměty se Kaz naučil jen tak tak. Pořád v tom nebyl moc dobrý. A zvednout pevný předmět nebylo to samé jako chytit za roletu a pohnout s ní.

Ale byl ochotný to zkusit.

Jednou rukou pevně chytil Kosma a druhou rukou popadl roletu a stááááhl ji dolů.

Roleta se nepohnula.

„Zmáčkni ji pevněji,“ radila Klárka.

Kaz to udělal, ale palec mu prošel skrz roletu.

Klárka došla k oknu a škubla roletou. Jakmile okno zakryla, Kosmo tiše zakňučel.

„Teď můžeš plout, kam chceš,“ řekl Kaz a pustil svého psa.

Beckett nespokojeně mlaskl. „Jak se Kaz naučí dělat věci sám, když za něj všechno děláš ty?“ zeptal se Klárky.

Než mohla odpovědět, zazvonil jí telefon. Rychle po něm sáhla na stůl. „Prosím?… Ano… ano… to je pravda; jsem duší detektiv…“ zastrčila si pramínek vlasů za ucho a zazubila se na Kaze. „To znamená, že řeším duší záhady… ano… ano… samozřejmě! Jaká je vaše adresa?… Dobře, hned tam budu. Počkejte, jak jste se o mně doslechl?… Bezva! Ano, prima. Hned tam budu.“

Klárka si strčila mobil do kapsy u kalhot. „Hádej co, Kazi? Máme nový případ!“ Zavřela své učebnice a naskládala je doprostřed stolu. „Pamatuješ si na Jonatána z toho divadelního představení ve škole?“

„Jasně,“ řekl Kaz. Zrovna před pár týdny s Klárkou vyřešili případ jednoho ducha u ní ve škole. Jonatán byl do případu zapletený, ale hlavně v Klárčině škole spatřil maminku Kaze! Ovšem v době, kdy se tam dostal Kaz, byla jeho maminka už dlouho pryč. Ve škole však po sobě zanechala korálek ze svého náhrdelníku. Kaz ho stále nosil v kapse.

„Takže ten Jonatán má kamaráda, co se jmenuje David,“ vysvětlovala Klárka. „Myslím, že celým jménem mu říkal David Jeffrey. Každopádně, David má ve svém domě ducha.“

„Jakého ducha?“ zeptal se Kaz a sevřel v kapse korálek. Není to někdo z mojí rodiny? Není to moje mamka?

„Nevím,“ řekla Klárka. „David ho vlastně neviděl, takže ho nemůže popsat. Ale rozsvěcuje lampy, otevírá dveře do garáže a nefunguje kvůli němu televize. Řekla jsem Davidovi, že přijdu a podívám se na to.“

„Nehodláte tam jít teď, že ne?“ zeptal se Beckett.

„Ano, hodláme,“ odpověděla Klárka, když se natáhla pro svou láhev na vodu. Kaz s Klárkou vždycky cestoval uvnitř její lahve.

„Ale nemáš hotové úkoly,“ namítl Beckett. „Kaz si neprocvičil duší schopnosti. A je skoro čas na večeři!“

Duchové jako Kaz a Beckett večeři nebo jiné jídlo nikdy nejedli. Ale Klárka jedla večeři úplně každý den. Obvykle se svou rodinou.

„No a?“ Klárka odšroubovala víčko ze své lahve. „Nemůžete mi rozkazovat, Beckette. A nemůžete rozkazovat ani Kazovi. Nejste náš otec.“

Klárka měla pravdu. Beckett nebyl Kazův táta. Ale z lidí, se kterými se Kaz v knihovně znal, měl Beckett k rodičovi nejblíž.

„Já nevím,“ řekl Kaz, když se Kosmo opět vydal k oknu.