Mopslík, ktorý chcel byť jednorožcom

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na
www.fragment.sk

www.albatrosmedia.sk

Bella Swift

Mopslík, ktorý chcel byť jednorožcom – e-kniha

Copyright © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2022

Všetky práva vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Špeciálne ďakujem Anne Marie Ryanovej,
Nine Jonesovej a Artfulovi Doodlersovi.

Bella Swift: The Pug who wanted to be a Unicorn

Text copyright © Orchard Books, 2018

Illustrations copyright © Orchard Books, 2018

Translation © Laura Sirotňáková, 2022

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2022

Všetky práva sú vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie
kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania
v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom
bez písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-3077-8 (1. zverejnenie, 2022)

ISBN e-knihy 978-80-566-3114-0 (1. zverejnenie, 2022) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-566-3115-7 (1. zverejnenie, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-3116-4 (1. zverejnenie, 2022) (mobi)

Prológ

Peggy zavrtela zadočkom a pritúlila sa k svojim dvom bratom a dvom sestrám. Päť malých šteniatok mopslíka sa chúlilo k mame, podriemkavajúc v chlpatej kope labiek a skrútených chvostíkov. Peggy si zo sna povzdychla a pritisla si stlačený čierny ňufák k maminej mäkkej svetlohnedej srsti.

Zrazu sa mama postavila a nosom postrčila driemajúce šteniatka.

„Hej!“ zafňukal Peggin brat Pablo. „Spal som.“

Zívajúce šteniatka sa vyškriabali na nohy.

„Dnes je pre vás všetkých veľmi dôležitý deň,“ oznámila im mama a hnedými očami láskavo hľadela na šteniatka. „Pôjdete domov.“

„Nie sme doma teraz?“ spýtala sa Peggy zmätene.

„Máte dvanásť týždňov,“ odpovedala jej mama nežne. „Dnes prídu vaši noví majitelia. Vezmú si vás domov navždy.“

Peggy sa zmätene dívala na mamu, vráskavé čelo zvraštila ešte viac. Navždy domov? Čo to znamená?

„Nebojte sa, maličkí,“ upokojovala ich mama. „Pre každého psa existuje dokonalý majiteľ. Viem, že si všetci nájdete toho svojho a budete šťastní.“

SRK! SRK! SRK!

Drsný ružový jazyk umyl Pegginu tvár.

„Maaamiii!“ protestovala Peggy a snažila sa vymaniť z maminých uslintaných bozkov.

„Nevrť sa. Chcem, aby si vyzerala čo najlepšie.“ Posledné srknutie a presunula sa k umývaniu Pegginej sestry Polly.

Keď boli všetky šteniatka čisté, mama sa na ne hrdo pozrela.

„Tak! Teraz ste pripravení stretnúť svojich nových majiteľov.“

„Dúfam, že môj majiteľ má veľkú záhradu,“ zakňučal nadšene Peggin brat Paddy.

„Dúfam, že môj majiteľ ma bude kŕmiť samými maškrtami,“ zaštekala Pippa, najpahltnejšie šteniatko z vrhu.

„Dúfam, že môj majiteľ rád spí,“ povedal zívajúci Pablo. Natiahol si predné labky a zadok vytrčil do vzduchu.

„A čo ty, Peggy?“ spýtala sa mama milo. „Akého majiteľa by si chcela?“

Peggy sa na chvíľu zamyslela. Záhrada by bola fajn. Aj maškrty. Ale Peggy túžila po niečom inom. „Dúfam, že môj majiteľ ma bude mať rád.“

Peggina mama sa nežne zahľadela na svoje šteniatka, oči jej žiarili láskou. „To si želám pre vás všetkých, moji drahí.“

Prvá kapitola

CVAK!

Peggy nastražila ovisnuté čierne uši, keď začula, ako sa kľúč zvrtol v zámku. To mohlo znamenať len jediné – jej majiteľka sa vrátila!

„Je doma!“ zvolala Peggy a pobehovala okolo sivej mačky, ktorá sa slnila na podlahe. Labkou pleskla mačke po nose. „Vstávaj, Misha. Majiteľka je späť!“

Mačka mierne pootvorila oči a odhalila dve zelené škvrny. „No a čo?“ vyprskla Misha a zahnala sa ostrými pazúrmi na Peggy.

Ups, pomyslela si Peggy. Už dva mesiace žila s mačkou a jej majiteľkou Suzanne, ale vždy zabudla, aká býva Misha po prebudení mrzutá. Alebo aj kedykoľvek inokedy. Na rozdiel od Peggy, mačke očividne neprekážalo, že trávila osamote aj celé hodiny.

„Posledný pri dverách je hnilé vajce!“ zakričala Peggy. Vyštartovala k vchodovým dverám, až sa jej pazúry kĺzali po naleštenej podlahe.

JUHÚ! Labky si vystrčila dopredu a kĺzala sa po zadku.

BUM! Peggy narazila do dverí práve vo chvíli, keď ich elegantná dáma v značkovom oblečení otvorila.

Majiteľka položila plné nákupné tašky na zem a Peggy sa ihneď vyškriabala na štyri.

„Ahoj!“ zaštekala Peggy, snažila sa upútať Suzanninu pozornosť. „Chceš sa hrať?“ Peggy pobehovala okolo majiteľkiných nôh, až kým sa jej nezačala točiť hlava.

„Ahoj, zlatko!“ povedala pani domáca do mobilu. „Stretneme sa o polhodinu.“

Och! pomyslela si Peggy. Zdá sa, že pôjdu von.

Peggy milovala prechádzky. Teda, neboli to celkom prechádzky. Väčšinu času ju Suzanne niesla v kabelke. Peggy sa túžila prechádzať, ale jej krátke nohy nestačili na majiteľkine dlhé kroky.

No aspoň mohla vykúkať z kabelky a vidieť okolitý svet – lietajúce vtáky, uháňajúce autá, decká frčiace na kolobežkách.

„Môžeme už ísť von?“ prosíkala Peggy. „Prosím, prosím, pekne prosím.“

Misha vrtiac chvostom pricupitala do chodby. „Kedy to tá tvoja pokrčená hlava konečne pochopí, krpec? Ľudia ti nerozumejú ani slovo.“

Peggy mačku ignorovala. Štekala ešte hlasnejšie, labkami škrabkala Suzannine nohy.

„Buď ticho, Peggy,“ povedala Suzanne a prstami si masírovala spánky. „Z toho štekania ma bolí hlava.“