Nové hedvábné stezky

Přítomnost a budoucnost světa

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.ivysehrad.cz

www.albatrosmedia.cz

Peter Frankopan

Nové hedvábné stezky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Louisi Frankopanovi, mému slavnému a milovanému otci (1939–2018)

Copyright © Peter Frankopan 2018

Translation © Aleš Valenta, 2023
E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2023

ISBN tištěné verze 978-80-7601-811-2

ISBN e-knihy 978-80-7601-813-6 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-7601-814-3 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7601-815-0 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

ÚVOD

Kniha The Silk Roads: A New History of the World (česky Hedvábné stezky. Nová historie světa, Vyšehrad 2021) vzbudila po svém vydání v roce 2015 mimořádný ohlas. Jako autor jsem přirozeně doufal, že lidé si rádi přečtou, co jsem napsal. Jako akademický historik jsem se však dlouhodobě setkával s tím, že věci, na nichž jsem hodlal pracovat, měly často v mém okolí jen omezený dopad. Diskuse o mém výzkumu na večírcích a večeřích bývaly spíše krátké a dokonce i zájem mých kolegů se zpravidla omezoval na období a oblasti vzájemného zájmu.

Úspěch Hedvábných stezek mě proto překvapil. Po celém světě se prodalo více než milion výtisků. Kniha byla osm měsíců mezi deseti nejprodávanějšími tituly žebříčku novin Sunday Times a po jistou dobu bestsellerem č. 1 ve Spojeném království, v zemích Perského zálivu, v Indii a Číně. Vyšlo najevo, že mnoho lidí se chce dozvědět více o světě – o jiných národech, kulturách a regionech, které v minulosti zažily slavné časy. Ukázalo se, že mnozí touží po dějinách, jejichž středobod se posune od známého a neustále opakovaného příběhu, jemuž dominuje Evropa a Západ, k Asii a Východu.

Totéž platí pro roli vazeb, které po tisíciletí spojovaly kontinenty. Koncem 19. století vymyslel německý zeměpisec Ferdinand von Richthofen pojem pro označení obchodních sítí, které spojovaly čínskou dynastii Chan s okolním světem: die Seidenstraßen neboli „Hedvábné stezky“. Pojem se ujal mezi odborníky i v široké veřejnosti.1

Richthofenův koncept Hedvábných stezek se vyznačoval neurčitostí jak z hlediska přesného zeměpisného určení, kudy se pohybovaly tovary, myšlenky a národy mezi Asií a Evropou a Afrikou, tak i z hlediska výkladu o propojení Tichého oceánu a Jihočínského moře se Středomořím a posléze Atlantikem. Nakonec se však ukázalo, že vágnost pojmu „Hedvábné stezky“ může být i výhodou. V neposlední řadě proto, že nebyly „cestami“ v moderním smyslu slova a poněvadž stíraly rozdíl mezi obchodními cestami krátkými a dálkovými. Ale koneckonců i proto, že se po nich obchodovalo i s jiným zbožím a výrobky než jen s hedvábím, a to někdy dokonce i ve větším množství než v případě drahocenných látek.

Pojem „Hedvábné stezky“ ve skutečnosti popisuje způsoby, jimiž se propojovaly národy, kultury a kontinenty, čímž nám pomáhá lépe pochopit, jak se v minulosti šířily náboženství a jazyky, a dokládá, jak si razily cestu představy o jídle, módě a umění, jak spolu soutěžily a těžily jedna z druhé. S pomocí Hedvábných stezek si uvědomíme zásadní význam kontroly a dálkového obchodu, a tudíž vysvětlíme souvislosti a motivace výprav vydávajících se přes pouště a oceány, které napomáhaly růstu říší. Hedvábné stezky ukazují, jak se na vzdálenost tisíců mil podněcovaly technologické inovace a jak často spolu s nimi postupovalo násilí a epidemie. Hedvábné stezky umožňují nahlédnout minulé děje nikoli jako řadu izolovaných a odlehlých období a oblastí, nýbrž jako dějinný rytmus, v němž byl svět po tisíciletí spojen jakožto součást větší, inkluzivnější globální minulosti.

Kdybych byl napsal Hedvábné stezky před pětadvaceti lety, byly by stejně aktuální. Na počátku devadesátých let se zhroutila Berlínská zeď a Sovětský svaz, což způsobilo velké pozdvižení nejen v Rusku, ale ve všech patnácti nástupnických republikách, které se následně osamostatnily. Počátek devadesátých let vešel také do dějin díky první válce v Perském zálivu, velmi úzce spjaté s následující vojenskou intervencí v Iráku na počátku 21. století. Byla to doba fundamentálních změn v Říši středu, kde série reforem nastartuje čínskou cestu k roli nejen regionální, ale i světové supervelmoci. Vichr změn poté zadul i v Turecku, Indii, Pákistánu, Afghánistánu, Íránu a na celém Středním východě, neboť tím se vždy vyznačovalo dění v oblasti Hedvábných stezek, oné centrální nervové soustavy světa.

Několik týdnů po vydání mé knihy v létě 2015 jsem večeřel v Londýně s přítelem, který patřil k jejím prvním čtenářům. „Zjistil jsem, že mě jakýmsi zvláštním způsobem povzbudila“, řekl mi. „Přinutila mě uvědomit si, že změna je normální, že velké posuny v globálním mocenském centru jsou normální a že tento chaotický a neznámý svět není snad konekonců tak podivný a neobvyklý.“

~

Dokonce i během těch několika málo let od vydání Hedvábných stezek se mnohé změnilo. Z mé perspektivy coby historika došlo z hlediska možného chápání minulosti k řadě neobyčejně vzrušujících objevů. Badatelé, specializovaní na různé obory, období a oblasti, pokračovali v aktivitách v téže míře inovativních i vzájemně soutěžících. Archeologové s pomocí satelitního snímkování a prostorové analýzy odhalili zavlažovací systémy, vytvářené cisternami, kanály a přehradami ze 4. století před n. l., které naznačují, jak se pěstovaly plodiny v nehostinných podmínkách severozápadní Číny v době, kdy se začínal rozvíjet obchod s okolním světem.2

Výzkumníci, podílející se na projektu Afghan Heritage Mapping Partnership, využili dat z komerčních a špionážních družic, jakož i dronů nasazených při vojenském pozorování v Afghánistánu. Díky tomu se zrodil podrobný obrázek infrastruktury karavanserají, vodních kanálů a rezidenčních komplexů, které kdysi hostily cestovatele uprostřed asijského kontinentu a jež pomáhají při proměně našeho chápání způsobu, jak byly Hedvábné stezky v minulosti propojeny.3 Skutečnost, že značná část této práce byla vykonána „na dálkové ovládání“, rovněž ukazuje, jak se na počátku 21. století proměňuje charakter výzkumné práce.4

Pokrok vědecké metodologie vrhl rovněž nové světlo na vztah mezi kočovníky a obyvateli měst předmoderní éry v srdci Asie. Analýza izotopů uhlíku a dusíku ze sedmdesáti čtyř lidských koster ve čtrnácti pohřebištích Střední Asie pomáhá při objasňování rozdílných stravovacích návyků lidí, kteří žili ve vesnicích, městech a městečkách. Odtud vzápětí vyvstávají důležité otázky ohledně role, jakou hrály kočovnické národy při zavádění nových trendů a šíření kulturní výměny na vzdálenost stovek a někdy i tisíců mil.5

Mezitím se genetické a etno-lingvistické objevy uplatnily jako fundament výkladu, jak se na velkých plochách Asie překrývalo šíření ořešákových porostů a vývoj jazyka. Zkamenělé zbytky ořechů naznačují, že obchodníci a ostatní poutníci záměrně vysazovali ořešáky podél Hedvábných stezek jako dlouhodobou zemědělskou investici, což obratem pomáhá lépe pochopit vztah mezi světem přírody a dopadem vzrůstajících objemů obchodu lokálního, oblastního i dálkového. Stejně jako všechno ostatní fungovaly Hedvábné stezky jako „genový koridor“ pro člověka, jakož i rostliny i zvířata.6

A pak je tu nový výzkum, jenž spojuje počátky jazyka jidiš s obchodní výměnou v Asii a tvrdí, že jeho vývoj souvisí s opatřeními na ochranu obchodních transakcí prostřednictvím jazyka, kterému by rozuměli jen nemnozí vyvolení.7 Tomu lze dobře porozumět ve světě 21. století, kde se kryptoměny a blockchainová technologie pokoušejí vyřešit problém, jak umožnit obchodníkům provádět bezpečné transakce. Anebo jsou zde díky technologii výzkumu ledových jader nové ohromující důkazy, které lze využít k upřesnění zničujících dopadů Černé smrti na základě rozsahu, v němž se ve 14. století zhroutila výroba železa.8

V roce 2017 byly odtajněny dokumenty ze schůzky mezi britským velvyslancem ve Washingtonu, sirem Christopherem Steelem, a poradcem amerického ministra zahraničí Henrym Byroadem, která se uskutečnila v roce 1952 za účelem diskuse o zvažovaném svržení předsedy íránské vlády. Pomáhají nám lépe porozumět, jak se rodily plány, které nakonec dopadly špatně.9 Z původně tajných a nyní zveřejněných amerických plánů jaderných úderů z rané fáze studené války získáváme důležitý vhled do amerického vojenského a strategického plánování a soudobých představ, jak v případě války co nejúčinněji neutralizovat Sovětský svaz.10

To je jen několik málo příkladů, jak historici stále využívají různé postupy k subtilnějšímu a lepšímu pochopení minulosti. A právě tím se stává historie tak vzrušující a osvěžující záležitostí, stále plnou podnětů přemýšlet o minulosti jinak, jakož i odkrývat vazby mezi národy, oblastmi, ideami a tématy. Několik uplynulých let opět ozřejmilo, že jakkoli traumatický a komický se jeví být politický život v éře brexitu a jakkoli chaotická je Trumpova či evropská politika, skutečný význam mají v 21. století země Hedvábných stezek. Vskutku zásadní rozhodnutí nepadají v dnešním světě v Paříži, Londýně, Berlíně či Římě (jak tomu bylo před sto lety), nýbrž v Pekingu a Moskvě, v Teheránu a Rijádu, v Dillí a Islámábádu, v Kábulu a Tálibánem kontrolovaných oblastech Afghánistánu, v Ankaře, Damašku a Jeruzalémě. Minulost světa utvářelo dění podél Hedvábných stezek, a stejně tak tomu bude i v budoucnosti.

Následující řádky nabízejí podrobný obraz současných událostí, ale z širší perspektivy ve snaze usnadnit pochopení toho, co se odehrává v okolním světě, jakož i osvětlit některá témata, na nichž závisí život a živobytí nás všech. V srdci tohoto obrazu se nacházejí Hedvábné stezky, které jsou natolik stěžejní, že ve skutečnosti není možné pochopit, co skrývá dnešek a zítřek, aniž bychom nevzali v potaz oblast mezi východním Středomořím a Tichým oceánem. Záměrem této knihy je tudíž dovést příběh až do současnosti a vyložit na základě důkladných informací, co se stalo v několika málo uplynulých letech.

Od roku 2015 se svět dramaticky změnil. Tehdy jsem napsal, že pro Západ se život stává obtížnějším a problematičtějším. Určitě to platí pro situaci po hlasování o brexitu a pro nejistotu nad budoucností Evropské unie, o níž zde pojednávám. Také Spojené státy se po volbě Donalda Trumpa ocitly na nové trajektorii, kterou je obtížné sledovat a hodnotit. Problém nespočívá ani tak v obsahu prezidentových tweetů, které poskytují komentátorům důvod k četným posměškům, ale ve snaze porozumět, zda se Bílý dům chce stáhnout ze světové politiky anebo ji nově formovat – a proč. Také tímto tématem se zde zabývám.

Pak je tu Rusko, které otevřelo novou kapitolu vztahů se Západem, navzdory tomu, že ho ho již dvacet let řídí Putin a jeho vnitřní kruh. Vojenská intervence na Ukrajině, údajné zásahy do amerických prezidentských voleb a do voleb ve Velké Británii a obvinění z pokusu o vraždu bývalého zpravodajského důstojníka způsobily největší zhoršení vztahů s Ruskem od pádu Berlínské zdi. A jak uvidíme, staly se základem pro novou konfiguraci vztahů Moskvy směrem na jih a na východ.

V srdci světa jsou pokračující problémy v Afghánistánu, rozpad Sýrie jako důsledek dlouhých let občanské války a mučivý proces přebudování Iráku příčinou skepse mnoha pozorovatelů, navzdory nemalým finančním prostředkům, vojenské pomoci a strategickému úsilí, které byly vloženy do pokusu zlepšit poměry ve všech těchto regionech. Jen zřídka utichá nepřátelství mezi Íránem a Saúdskou Arábií a mezi Indií a Pákistánem; tyto státy si často vyměňují rozčilené hrozby, které mohou přerůst v něco vážnějšího než jsou pouhá slova.

Také v Turecku nastaly složité časy. Chřadnoucí ekonomika a masové protesty přispěly k pokusu o převrat v roce 2016, v němž se část ozbrojených sil pokusila převzít moc. Následně byly zatčeny desetitisíce lidí a snad až 150 000 dalších bylo propuštěno ze zaměstnání kvůli údajným vazbám na domnělého původce puče, Fethulláha Gülena. Patřili k nimi vysocí představitelelé soudnictví, akademici, učitelé, policisté a novináři, jakož i armádní důstojníci.11Vznikl tak obrovský přetlak ve vězeních, že v prosinci 2017 vláda oznámila, že v příštích pěti letech vybuduje dalších 228 věznic, tedy skoro dvojnásobek jejich dnešního počtu.12

~

A přece spatřujeme po celé Asii i známky naděje. Zjevně je cítit, že existují státy, které se pokoušejí úžeji spolupracovat, omezit své vlastní zájmy a upozadit vzájemné rozdíly. Jak uvidíme, v několika uplynulých letech vznikla celá řada iniciativ, organizací a fór s cílem podpořit spolupráci a vzájemnou výměnu názorů a stát se společným základem solidarity a sdílené budoucnosti.

Povšimli si toho ti, jejichž finanční úspěch závisí na objevení a stanovení trendů. Např. v roce 2015 zavedla společnost Nike nový design sportovní obuvi. Díky zkušenostem basketbalového hráče Kobeho Bryanta z cest po Itálii a Číně se dle Nike „ustavily vztahy jak k evropskému, tak asijskému kontinentu“, což přimělo designéry tohoto výrobce sportovního oblečení přemýšlet o „legendární Hedvábné stezce, inspiraci nové řady KOBE Silk X“.13

K sportovní obuvi se připojuje nový parfém Poivre Samarcande firmy Hermès, se svým „pepřovým, pižmovým, lehce kouřovým přídechem pokáceného dřeva“, přičemž „v této vůni ožívá duše starého buku, smíšená s pepřem“. I zde je patrná inspirace Hedvábnými stezkami: „Název Samarcande“, jak objasnil voňavkářský mistr Jean-Claude Ellena, „je poctou městu, jímž kdysi procházely karavany s kořením na své cestě z východu na západ.“14

Ale dokonce ještě rychleji než Nike a Hermès si potenciál Hedvábných stezek neuvědomil nikdo jiný než 45. prezident Spojených států Donald J. Trump, jenž si v roce 2007 zaregistroval obchodní značku Trump v Kazachstánu, Uzbekistánu, Kyrgyzstánu, Turkmenistánu, Ázerbájdžánu a Arménii s cílem vyrábět zde vodku s tímto označením. Totéž učinil v roce 2012 se svým jménem jako názvem hotelů a budov ve všech zemích, ležících podél páteře Hedvábných stezek, a to včetně Íránu, o jehož izolaci se pokoušel od svého nástupu do prezidentského úřadu v roce 2017. Trump se zaměřil rovněž na Gruzii, kde se kuly plány – provázené posléze značným zájmem médií – na rozmach „extravagantních kasin“ se společností, která si zvolila to správné jméno: Silk Road Group.15

Hedvábné stezky jsou všudypřítomné v celé Asii. Existuje samozřejmě i nekonečná řada turistických kanceláří, které nabízejí odhalení slávy tajemné minulosti zemí, ležících v srdci světa, jež zanikla v mlze dějin. Ale je i mnohem více současných dokladů moci sítí současných a budoucích, jakož i minulých. Příkladem budiž řetězec nákupních center v kazachstánské Astaně s názvem Mega Silk Way nebo luxusní palubní časopis SilkRoad, který je k dispozici cestujícím letecké společnosti Cathay Pacific. Na letišti v Dubaji vítá cestující reklama Standard Chartered Bank slovy: „Jeden pás. Jedna stezka. Jedna banka propojí váš byznys po celé Africe, Asii a Středním východě.“ V Kuvajtu se noviny s nadšením rozepisují o navrhovaném projektu výstavby „hedvábného města“ s předpokládanou investiční hodnotou skoro 100 miliard dolarů.16Αnebo je zde na plyn bohatý Turkmenistán, ležící východně od Kaspického moře, jehož vláda si pro rok 2018 zvolila oficiální národní heslo: „Turkmenistán – srdce velké hedvábné stezky“.17

Jedním z důvodů optimismu v celém srdci Asie je tamní obrovské nerostné bohatství. Např. British Petroleum odhaduje, že na Středním východě, v Rusku a ve Střední Asii se nachází skoro 70 % prokázaných celosvětových zásob ropy a skoro 65 % prokázaných zásob zemního plynu, přičemž v tomto odhadu chybí Turkmenistán, jehož pole zemního plynu včetně Galkynyše jsou druhá největší na světě.18

Nesmíme zapomenout na zemědělské bohatství regionu, jenž se rozkládá mezi Středozemím a Pacifikem, kde Rusko, Turecko, Ukrajina, Kazachstán, Indie, Pákistán a Čína zajišťují více než polovinu celosvětové produkce pšenice. Pokud k uvedeným zemím připojíme státy jižní a východní Asie jako Myanmar, Vietnam, Thajsko a Indonésie, dostaneme oblast, kde se sklízí skoro 85 % globální produkce rýže.19

Pak jsou tu prvky jako křemík, který má zásadní důležitost v mikroelektronice a při výrobě polovodičů a jehož produkci zajišťují ze tří čtvrtin pouze Rusko a Čína. Pokud jde o vzácné nerosty jako yttrium, dysprosium a terbium, bez nichž se neobejde nic od výroby supermagnetů po baterie, od aktuátorů po laptopy, samotná Čína zajišťovala v roce 2016 více než 80 % globální produkce.20 Zatímco futurologové a průkopníci sítí často mluví o tom, jak vzrušující svět umělé inteligence, velkých dat a chytrých strojů slibuje proměnit způsob našeho života, práce a myšlení, málokdo si klade otázku, odkud se berou materiály, na kterých spočívá nový digitální svět, anebo co se stane, jestliže jejich dodávky buď vyschnou, anebo se stanou obchodní či politickou zbraní těch, kteří mají bezmála monopol na jejich globální dostupnost.

Přibývá i dalších zdrojů bohatství a odměn pro ty, kteří je mají pod kontrolou. Patří k nim heroin, jenž je více než deset let páteří financí afghánského Tálibánu.21 V roce 2015 se podle zprávy zpravodaje OSN „opium pěstovalo na přibližně 500 000 akrech půdy, tj. asi 2000 čtverečních kilometrů“. Pro lepší představu, dodal, se jedná o „ekvivalent více než 400 000 hřišť na americký fotbal – včetně koncových zón“.22 V roce 2017 došlo k prudkému navýšení produkce opia na 3200 km2; rekordní sklizeň se z 80 % postarala o zásobování globálního trhu, který má celkovou hodnotu více než 30 miliard dolarů.23

Zdroje hrály vždy ústřední roli při formování světa. Schopnost států zajišťovat potraviny, vodu a energii pro své obyvatelstvo je klíčová, stejně jako ochrana proti vnějším hrozbám. To činí kontrolu Hedvábných stezek důležitější než kdy jindy, ale také do jisté míry vysvětluje tlak, vyvíjený na lidská práva, svobodu tisku a svobodu slova po celé Asii. Andrew Gilmour, poradce generálního tajemníka OSN pro lidská práva, k tomu nedávno poznamenal: „Některé vlády se cítí ohroženy jakýmkoli disentem“, a nazývají obavy o lidská práva „nelegálním zasahováním zvenčí“ do svých vnitřních záležitostí, pokusem svrhnout vládu nebo snahou vnucovat cizí „západní“ hodnoty. Rozhodnutí o tom, čí hlas má být slyšet a čí ne, jsou úzce spjata s upevněním a uchováním moci v měnícím se světě a se strachem z následků, pokud budou smět zaznít alternativní názory.24

Již dnes žijeme v asijském století, v době, kdy v ohromující míře a ohromujícím tempem probíhá posun globálního hrubého domácího produktu (HDP) od vyspělých ekonomik Západu k ekonomikám východním. Některé předpovědi uvádějí, že v roce 2050 by mohl příjem na jednoho obyvatele v paritě kupní síly v Asii vzrůst šestkrát, což podle dnešních standardů znamená tři miliardy bohatých obyvatel asijského kontinentu navíc. Jak se konstatuje v jedné současné zprávě, téměř zdvojnásobením svého podílu na globálním HDP na úroveň 52 % „získá Asie opět dominantní hospodářské postavení, které měla před nějakými třemi sty lety, před průmyslovou revolucí“.25 Přesun globální hospodářské moci do Asie „se možná odehraje o něco rychleji či o něco pomaleji“, konstatuje jiná zpráva, „ale všeobecný směr změny a historická povaha tohoto posunu jsou zřejmé“. Autoři obou zpráv se shodují, že prožíváme návrat k tomu, jak svět vypadal před nástupem Západu.26

Rozsah míry změny a růstu po celé Asii je dechberoucí. Podle jednoho odhadu přesáhne kombinovaný HDP měst v Asii roku 2027 týž údaj pro Severní Ameriku a Evropu dohromady a o pouhých osm let později bude větší o 17 %. Samozřejmě že rozmach asijských měst nebude hospodářsky ani geograficky stejnorodý; některé oblasti porostou rychleji, jiné pomaleji. Růst megapolí vytvoří rovněž bezprecedentní environmentální, sociální a administrativní problémy a v některých případech do krajnosti zatíží infrastrukturu a zdroje.27

Zjevná blízkost nového, navzájem propojeného světa pomohla urychlit plány, jež v budoucnosti přinesou zisky a urychlí měnící se vzorce hospodářské a politické moci. Největší z nich je iniciativa „Nová hedvábná stezka“, s níž přišel čínský prezident Si Ťin-pching a která využívá staré Hedvábné stezky a jejich úspěch jako předobraz pro dlouhodobé čínské plány pro příští léta. Od vyhlášení projektu v roce 2013 byl přislíben bezmála jeden bilion dolarů na infrastrukturní projekty, převážně ve formě půjček, v rámci přibližně jednoho tisíce projektů.

Někteří se domnívají, že objem peněz, poskytnutý čínským sousedům a zemím, jež jsou součástí iniciativy „Nová hedvábná stezka“ na moři i na zemi, se nakonec zněkolikanásobí. Výsledkem bude svět, navzájem propojený železnicemi, dálnicemi, hlubokovodními přístavy a letišti, svět, díky němuž porostou obchodní vazby ještě více a ještě rychleji.

Čína ale čelí i dalším problémům, v neposlední řadě tomu, co jistý přední ekonom nazval „baby bust“ (výrazný pokles porodnosti), který nastává v populaci, jež stárne a není schopná populačně reprodukovat sama sebe.28 Pak jsou to potíže, vyvolané úvěrovou bublinou, která je tak velká, že Mezinárodní měnový fond vydal v roce 2017 varování, že úroveň zadlužení už není jen problémem – je „nebezpečím“.29 Z úvěrové bubliny vznikl boom na realitních trzích, který předčil poptávku tak rychle, že se odhaduje, že pětina domů je prázdných, tj. asi padesát milionů bytových jednotek.30 Dále jsou zde problémy, způsobené rychlou urbanizací a velkým počtem vnitřních migrantů, které urychlují rozdíly v aspiracích a vzdělání mezi městem a venkovem a mají vliv i na postavení a role mužů a žen po celé zemi.31

Existují však i jiné způsoby, jak porozumět tomu, co se dnes děje ve světě a co se v něm bude odehrávat nazítří. Na počátku 20. století pomohl Rudyard Kipling popularizovat myšlenku „velké hry“, v níž britské a ruské impérium soutěží politicky, diplomaticky a vojensky o pozice a nadvládu v srdci Asie. Dnes se odehrává celá série „velkých her“ o vliv, energetické a přírodní zdroje, o potraviny, vodu a čistý vzduch, o strategické postavení, ba dokonce o data. Jejich výsledek bude mít zásadní dopad na svět, v němž budeme v následujících desetiletích žít.

V roce 2015 jsem napsal, že Hedvábné stezky mohutní. Budou mohutnět i nadále. Vyplatí se bedlivě sledovat, jak a proč nás to ovlivní.

1. KAPITOLA

Stezky na východ

Před pětadvaceti lety, když jsem se chystal opustit univerzitu, vypadal svět jinak. Po skončení studené války se rýsovaly naděje na mír a prosperitu. „Hrdinské činy Borise Jelcina a ruského lidu“ nasměrovaly Rusko na cestu reforem a demokracie, prohlásil americký prezident Bill Clinton na schůzce s ruským prezidentem ve Vancouveru v roce 1993. A dodal, že prosperující Rusko prospěje všem.32

Také situace v Jižní Africe skýtala důvody k víře v nadějnou budoucnost. Složitá jednání o ukončení apartheidu pokročila z hlediska výboru Nobelovy ceny natolik, aby v roce 1993 odměnil mírovou cenou F. W. de Klerka a Nelsona Mandelu za „jejich práci pro mírové ukončení režimu apartheidu a položení základů pro novou demokratickou Jižní Afriku“.33 Udělení prestižní ceny bylo okamžikem naděje pro Jižní Afriku, Afriku jako kontinent i svět, i když později vyšlo najevo, že mnozí z nejbližších Mandelových důvěrníků na něj naléhali, aby cenu nepřijímal, pokud by to znamenalo sdílet ji s mužem, jehož nazývali „utlačovatelem“. Mandela ale tvrdil, že nezbytnou součástí usmíření je odpuštění.34

Věci vypadaly nadějně i na Korejském poloostrově, kde – podobně jako při diskusích z roku 2018 – bylo za velkého jásotu dosaženo rámcové dohody mezi USA a Severní Koreou o mírovém sjednocení Koreje a cestě k denuklerizaci poloostrova. Svět dohodu uvítal jako důležitý krok k nešíření jaderných zbraní, k bezpečnějšímu regionu i bezpečnější planetě.35

V roce 1993 podepsaly důležitou dohodu rovněž Čína a Indie. Ustanovovala rámec pro jednání o sporných hraničních otázkách, které byly po tři desetiletí zdrojem soupeření a vzájemné nedůvěry. Obě strany rovněž souhlasily s omezením počtu vojáků podél hranic a vyjádřily odhodlání usilovat společně o oboustranně přijatelné řešení.36 Mělo to pro obě země velký význam v době, kdy se politika jejich vůdců soustřeďovala na hospodářskou expanzi a liberalizaci. V Číně právě Teng Siao-pching podnikl cestu po jižních provinciích, naléhaje na urychlení sociálních, politických a finančních reforem, přičemž musel vyjednávat se stoupenci tvrdé linie, kteří se vzpírali tržní liberalizaci, zahájené roku 1990 otevřením burzy v Šanghaji, tj. v komunistické Číně.37

Tehdy již značně pokročila transformace v Jižní Koreji. V šedesátých letech patřila tato země k nejchudším na světě. Neměla žádné přírodní zdroje a nacházela se na nevýhodném místě na nejvýchodnějším výběžku Asie. Její přeměna v ekonomickou supervelmoc, kde sídlí takové společnosti jako Samsung, Hyundai Motor a Hanwha Corporation, z nichž každá má majetek v hodnotě přesahující 100 miliard dolarů, přiměla některé komentátory, aby označili Jižní Koreu za „nejúspěšnější zemi na světě“.38

Také v Indii se na počátku devadesátých let ozývalo ze všech stran volání po růstu. Ovšem málokdo vkládal velké naděje do malé softwarové společnosti, která v únoru 1993 upsala akcie na burze v Bombaji. Navzdory své velikosti a potenciálu byla Indie hospodářsky nepříliš významná a její technologický sektor se jevil malý a nevyzkoušený. Ti odvážní, kteří si zakoupili akcie firmy Infosys Technologies a neprodali je, učinili dobře. Ke konci účetního roku 2018 (k 31. březnu) ohlásila firma operační zisk ve výši více než 2,6 miliardy dolarů.39 Cena jejích akcií se za dvacet pět let zvýšila více než čtyři tisíc krát.40

Také založení nové letecké společnosti v malém státě Perského zálivu nevzbuzovalo velké naděje. Po svém vzniku v listopadu 1993 začaly Qatar Airways fungovat ve skromném operačním modu; mnozí pozorovatelé se domnívali, že půjde o lety na několika místních linkách, o které nebude velký zájem. Dnes společnost vlastní více než dvě stě letadel, zaměstnává přes 40 000 lidí a létá do sto padesáti míst světa. Takový úspěch se zdál před dvaceti pěti lety málokomu jako pravděpodobný.41 V dubnu 2018 uzavřela společnost dohodu o koupi 25% podílu na moskevském letišti Vnukovo, třetím největším v zemi.42

Samozřejmě že rok 1993 nepřinesl jen samé dobré zprávy. V newyorském Světovém obchodním centru teroristé odpálili bombu ukrytou v nákladním autě. Koordinovaná série pumových útoků v Bombaji způsobila smrt více než 250 lidí. Sarajevo, město proslulé atentátem na Františka Ferdinanda v roce 1914, který se stal rozbuškou první světové války, odolávalo srbskému obležení déle než trvala za druhé světové války bitva o Stalingrad. Svět si zvykl na záběry sniperů, ostřelujících chodce přecházející ulici, stejně jako na děsivé obrazy devastace po palbě z minometů, rozmístěných na okolních kopcích. Znovuobjevení se koncentračních táborů v Evropě a masové vraždy ve Srebrenici a Goražde v polovině devadesátých let se staly brutální připomínkou, že i na nejděsivější lekce z minulosti lze snadno zapomenout.

Některé problémy raných devadesátých let jsou nám dodnes značně povědomé. Např. v Británii byla tehdy politická debata poznamenána zuřivými spory kvůli členství v Evropské unii a výzvami k uspořádání referenda. Způsobily málem pád vlády a donutily jejího předsedu Johna Majora, aby označil členy vlastního kabinetu za „bastardy“.43

Všechny tyto události se odehrály v nedávné minulosti. A přece se nyní jeví jako velmi vzdálené, jakoby z jiné epochy. Když jsem se v létě 1993 chystal k závěrečných zkouškám, poslouchal jsem album s názvem Pablo Honey od slibné nové kapely Radiohead. Netušil jsem, že nejvíce prorockou písní roku nebyla „Creep“, kterou si lidé na Spotify přehráli více než 2 500 000 000 × , ale ta, jež onoho roku dostala Oscara. „Úplně nový svět“, sliboval Aladin Jasmíně, „nový fantastický pohled.“ Vskutku, přitakala. „Úplně nový svět, úžasné místo, které jsem nikdy neznala.“ Píseň založená na příběhu z minulosti Hedvábných stezek (a situovaná do jejich okolí) byla předzvěstí jejich budoucnosti.

Úplně nový svět se jeví nejpatrněji při srovnání anglického fotbalu v roce 1993 a dnes. Týden před závěrečnými zkouškami v Cambridge jsem se díval na druhý zápas finále FA Cupu mezi Arsenalem a Sheffieldem Wednesday, který byl skoro stejně urputný a nudný jako první nerozhodné utkání. Z hráčů (včetně náhradníků) pocházeli všichni kromě tří z Britských ostrovů. O dvacet pět let později poskytlo finále mezi Chelsea a Manchesterem United stejně nezáživnou podívanou, ale radikálně se změnilo složení týmů: pouze šest z dvaceti sedmi hráčů, kteří se ve Wembley představili, se narodilo ve Spojeném království. Ostatní pocházeli z celého světa včetně Španělska, Francie, Nigérie a Ekvádoru.

Pokud je toto jeden z příběhů o cestách globalizace v průběhu jediné generace, pak snad ještě dramatičtější je změna, k níž za stejné období došlo ve vlastnictví anglických fotbalových klubů. Ještě nedávno by představa, že hlavní týmy budou mít cizí vlastníky, byla odmítnuta jako bláznivá fantazie – v době, kdy pouhý cizí přízvuk ve správní radě stačil, aby se ředitelé klubů zakuckali a vepřový koláč jim uvízl v krku. Ale dnes má mnoho slavných fotbalových klubů anglických i kontinentálních zahraniční majitele. Mnozí z nich pocházejí ze zemí na Hedvábných stezkách.

V jistém smyslu to není překvapující. Koneckonců i když byl fotbal jako hra kodifikován roku 1863 v Londýně, Angličané jej nevynalezli. Podle FIFA, mezinárodní organizace, která tento sport řídí, byl fotbal poprvé vyzkoušen za dynastie Chan v Číně (206 před n. l. – 220 n. l.). Hráči tam kopali koženým míčem naplněným peřím do sítě, napjaté mezi dvěma bambusovými tyčemi; této hře se říkalo cuju.44

Ale i tak to byla dlouhá cesta od počátků této hry ke konstatování, že všechny významné týmy z Birminghamu a okolí – Aston Villa, West Bromwich Albion, Birmingham City a Wolverhampton Wanderers – byly od vydání Hedvábných stezek v roce 2015 zakoupeny Číňany. V roce 2017 se mezitím majetkem čínských kupců stali dva giganti italského fotbalu, kteří se dělí o velkolepý milánský stadion San Siro – AC Milán a Inter Milán.

Některé z nejskvělejších anglických i evropských týmů mají dnes majitele původem z Perského zálivu. Vlastníkem Manchester City, který ovládl všechny domácí soutěže a zvítězil roku 2018 rekordním rozdílem v anglické Premier League, je Mansúr bin Zájid al Nahján, jinak náměstek předsedy vlády Spojených arabských emirátů. V témže roce triumfoval stejně snadno ve francouzské první lize tým Paris Saint-Germain. Jeho katarští vlastníci mu zajistili dvě nové akvizice – Neymara a Kyliana Mbappého, za jejichž přestup zaplatili předchozí léto více než 350 milionů eur (mimo platy a bonusy).

Majitelem Evertonu FC je Farhad Moshiri, který se narodil v Íránu, ale nyní žije v Monaku. Majetek vydělal společným podnikáním s Ališerem Usmanovem, uzbeckým byznysmanem, jehož investice v Rusku, Střední Asii a jinde mu vynesly více 15 miliard dolarů, což mu umožnilo zakoupit značný majetkový podíl ve fotbalovém týmu Arsenal FC. Po jistou dobu usiloval Usmanov o získání kontrolního podílu, ale složitá vlastnická struktura mu to znemožnila. Fanoušci Arsenalu jej prosili, aby své akcie neprodával, ale posléze se jich v létě 2018 přece jen zbavil. Několik let závisel osud hrdého a slavného fotbalového klubu na rozhodnutí uzbeckého magnáta.45

Bývaly doby, kdy se bohatí Angličané vydávali do Evropy na svou Velkou cestu (Grand Tour). Hledali rozptýlení v Benátkách, Neapoli, Florencii a Římě, obdivujíce jejich architekturu a umění, jež jim bylo nejen potěšením, ale i inspirací. Někteří nakupovali obrazy, kresby, sochy, rukopisy a dokonce si domů odváželi i veškeré vybavení domů.46 Byla to kořist, založená na rostoucím bohatství a obchodním a vojenském úspěchu, který změnil malý ostrov v severním Atlantiku v globální supervelmoc. Nyní patří k cenným trofejím pořádání mistrovství světa v kopané, o které se úspěšně ucházelo Rusko a Katar, zimní olympijské hry (konané v ruském Soči roku 2014), a velkolepé umělecké galerie, jako např. nový Louvre, který nesídlí v Paříži, nýbrž v Abú Zabí, nebo nové V&T muzeum, jež se nenachází v londýnské Albertopolis, ale v Šen-čenu. A pak je tu velkolepé Muzeum moderního umění Garage v Moskvě, navržené Remem Koolhaasem, nebo komplex zimních sportů v Ašchabadu v Turkmenistánu, který je podstatně větší než Madison Square Garden v New Yorku.

V 18. století se jistý britský cestovatel vydal na cestu do Itálie „s netrpělivou touhou spatřit zemi s tak slavnou historií, která kdysi dávala světu zákony“.47Dnes je to britská historie, jež je předmětem obdivu, se svými zákony a soudy, které řeší spory a vydávají souhlas s rozvody. Dnes noví velikáni pořádají hony na britské trofeje jako jsou fotbalové kluby nebo světoznámé obchody Harrods a Hamleys, hotelový řetězec Canary Wharf, budovu „Walkie-Talkie“ v londýnské City na adrese Fenchurt Street 20, anebo noviny jako Independent či Evening Standard; vlastníci všech těchto entit pocházejí z Číny, Ruska či Spojených arabských emirátů.

Stejný příběh se odehrává i ve Spojených státech. Basketbalový tým Brooklyn Nets, noviny New York Post, Waldorf Astoria a Plaza Hotel v New Yorku či Warner Music jsou několika příklady významných firem a značek, které se ocitly úplně v cizích rukou anebo v nichž zakoupili významné podíly investoři s těsnou vazbou na Rusko, Střední východ a Čínu.

Patří k nim také, jak se ukazuje, Legendary Entertainment, hollywoodské studio, které vytvořilo Jurský park a jehož návštěvnost v létě 1993 lámala rekordy; jako odměnu za dokončení zkoušek jsem jej tehdy navštívil i já. Dnes je součástí Dalian Wanda Group Company mediálního magnáta Wang Ťien-lina, který vlastní také řetězce biografů Odeon, UCI, Carmike a Hoyts v Evropě, Spojených státech a Austrálii (celkem jich je více než 14 000), jakož i prodejce a pronájemce jachet, firmu Sunseeker, a Infronts Sports and Media, která je majitelem exkluzivních práv na vysílání sportovních událostí včetně fotbalových šampionátů v letech 2018 a 2022.

Přirozeně je možné říci, že některé z těchto firem se zabývají spíše zábavou. Mnohé však reprezentují seriózní podnikání s velkým obratem. Jsou součástí velkého posunu globálního HDP za uplynulých dvacet pět let, během kterých se jen v Číně dostalo od osmdesátých let 800 milionů lidí nad hranici chudoby.48 Třebaže ekonomové a další nepřestávají diskutovat o tom, jak vlastně definovat „chudobu“, sotva lze pochybovat o tom, že trajektorie i rozsah čínského růstu je ohromující. V roce 2001 dosahoval čínský HDP 39 % amerického (v paritě kupní síly). Do roku 2008 narostl na 62 % a v roce 2016 činil 114 % amerického HDP, opět oproti roku 2001. Je pravděpodobné, že i v následujících pěti letech prudce poroste.49

Zásadní změny se neodehrávají jen v Číně; fundamentálně se mění celý svět. Jistý pekingský podnikatel, spoléhající se na další růst čínské střední třídy, zakoupil 3000 hektarů půdy ve střední Francii s cílem produkovat mouku pro řetězec více než tisícovky pekáren, které hodlá otevřít po celé Číně. Očekává se, že chuť Číňanů se bude posouvat od jídla založeného na rýži, a pokud se tak stane – konstatoval dotyčný majitel Chu Kche-čchin –, „potenciál je obrovský“.50

Ve Francii to vzbuzuje obavy z rostoucích cen chleba, když se bude mouka spíše vyvážet než spotřebovávat v místních pekárnách. Totéž platí o produkci vína, jehož export do Číny vzrostl jen v roce 2017 o 14 % na skoro 220 milionů litrů. Očekává se, že vývoz francouzského vína do Číny vystoupá během pěti let na více než 20 miliard dolarů, což je lepší zpráva pro francouzské vinaře než pro milovníky francouzského vína.51

Hněv vzbuzuje nejen skutečnost, že v několika málo uplynulých letech změnily majitele mnohé z nejznámějších vinic v Bordeaux; některé zakoupili slavní Čínané jako např. herečka Čao Wej nebo miliardář Jack Ma – ten je vlastníkem čtyř vinic včetně slavné Château de Sours. Některé byly dokonce přejmenovány, aby se více zamlouvaly čínským milovníkům vína. Tak se ze Château Senilhac v Médoku stala Château Antilope Tibetaine (Tibetská antilopa), ze Château La Tour Saint-Pierre je Château Lapin d’Or (Zlatý králík) a Château Clos Bel-Air se nyní jmenuje Château Grande Antilope (Velká antilopa).52

Staromilci se možná zlobí, když vidí, jak mizí hrdá jména, která si po staletí získávala respekt a slávu. Vzestup východu však mění i jiné oblasti a běžné věci ve světě kolem nás. Qatar Airways jsou pouze jednou z velkých aerolinek, jejichž činnost reaguje na poptávku po komerčních letech – poptávku, která může jen růst. Mezinárodní letecká dopravní asociace (International Air Transport Association, IATA) očekává, že počet cestujících, kteří si za dopravní prostředek zvolí letadlo, se do roku 2036 bezmála zdvojnásobí na 7,8 miliardy ročně, přičemž se o tento nárůst postará stále početnější a bohatší populace Asie, především čínská, indická, turecká a thajská.53

Podle analýzy firmy Boeing to znamená, že v příštích dvaceti letech bude zapotřebí 500 000 nových pilotů.54 Důsledky jsou patrné již dnes v podobě nedostatku pilotů. To tlačí do neuvěřitelných výšek jejich mzdy – společnost Xiamen Air nabízí pilotům Boeingu 737 plat 400 000 dolarů, přičemž z některých míst přicházejí zprávy o nabídkách ve výši až 750 000 dolarů.55

Mzdová inflace takových rozměrů se samozřejmě promítá do nákladů na cestování. Tlak způsobený celosvětovým nedostatkem pilotů vedl již k zavedení dobře placených operátorů rušících lety kvůli nedostatku personálu.56Zdá se to k neuvěření, ale pokud je zrušen let na obchodní cestu na americký Středozápad, při zpáteční cestě z prázdninového lyžování v Alpách či před vysněnou dovolenou na druhém konci světa, bude s tím mít něco společného vzestup Hedvábných stezek.

Stejné faktory budou mít vliv na to, jak vypadá hotelový pokoj, jaká hudba hraje ve vestibulu a jaké nápoje nabízí místní bar. V roce 1990 vycestovalo do zahraničí jen minimum Číňanů, většinou v souvislosti s aktivitami čínského státu, přičemž v zahraničí utratili celkem asi 500 milionů dolarů.57 Do roku 2017 stouplo toto číslo pětisetkrát na více než 250 miliard ročně, tj. přibližně dvojnásobek toho, co v zahraničí každý rok utratí Američané.58 Tato čísla se v budoucnu prudce zvýší, neboť zatím má pas pouze asi 5 % Číňanů. Podle některých odhadů se roku 2020 vydá do zahraničí 200 milionů Číňanů. Výzkumníci v příslušných oborech očekávají, že tak vzniknou zvláště velké příležitosti v odvětvích her a kosmetiky. Podpoří to aerolinky, létající na ta správná místa, hotely, které vyjdou vstříc čínským chutím, a agentury, které na internetu organizují zahraniční cesty, jako např. Skyscanner, jejž koncem roku 2016 zakoupila čínská společnost Ctrip za 1,7 miliardy dolarů.59

Měnící se svět rovněž vyvolává problémy – často na nečekaných místech a nečekaným způsobem. Čínský růst zásadně zkomplikoval život oslům a jejich chovatelům od Střední Asie po západní Afriku. Z kůže oslů se extrahuje látka, jež se přidává do e-ťiao, alternativního léku, oblíbeného v Číně, jenž údajně tlumí bolest, ale také léčí akné, zamezuje rakovině a zlepšuje libido. Poptávka po e-ťiao způsobila redukci oslí populace v Číně za posledních dvacet pět let na polovinu a vyhledávání jejich zdrojů v jiných zemích.60 Jejich ceny v Tádžikistánu se zčtyřnásobily a i v Africe jejich hodnota vzrostla. To není nutně dobrá zpráva. Jelikož se osli používají k transportu břemen a hrají významnou roli v zemědělské výrobě a při přepravě potravin na trh, náhlý a prudký pokles jejich počtu (a vzestup ceny) ohrozil stabilitu agrárního hospodářství v zemích, kde může být ekonomická rovnováha udržována leckdy jen s námahou. Proto Niger, Burkina Faso a další africké státy vydaly zákaz vývozu oslů do Číny.61Jedním z důsledků růstu Hedvábných stezek je vznik černého trhu s osly.62

Nezdá se právě smysluplné spojovat trh s osly s problémy osob, které si chtějí poprvé koupit v Londýně nějakou nemovitost. Avšak příliv zahraničního kapitálu, který vtrhl do nemovitostí centrálního Londýna, zapříčinil nárůst cen až na hranici nedostupnosti. Obrovské množství cizího kapitálu hrálo roli ve vzrůstu cen drahých domů, ale stalo se i příčinou zdražování levnějších nemovitostí (trickle-down effect). Podle studií jednoho ekonoma by ceny byly o 19 % nižší, pokud by v uvedeném období neproudil do města zahraniční kapitál.63

Jeho podstatná část pocházela z Ruska. Mezi roky 2007 a 2014 se Rusové podíleli téměř 10 % na veškerých penězích, utracených za londýnské nemovitosti; a pokud bereme v úvahu domy s cenou vyšší než 10 milionů dolarů, pak jejich podíl naroste na více než 20 %.64 Vzrůstaly také čínské kapitálové toky do zámořských rezidencí. V roce 2016 nakoupili čínští občané v zahraničí domy za více než 50 a v následujícím roce za 40 miliard dolarů.65 Mimoto se čínský kapitál podílel v roce 2017 jednou třetinou na veškerých investicích do londýnských komerčních nemovitostí.66

Podobné příběhy se odehrávají i jinde. Čínští kupci nakoupili v roce 2016 majetek ve Vancouveru v takovém množství, že ceny rostly měsíčně ve srovnání s předcházejícím rokem o 30 % rychleji, takže městské úřady byly nuceny ve snaze zchladit trh zavést 15% daň na nemovitosti, zakoupené zahraničním subjektem. Podobné tlaky pociťují i v jiných kanadských městech, jakož i v San Francisku, v Austrálii, na Novém Zélandu a nejnověji i v Jihovýchodní Asii.67To, že si nemůžete dovolit koupi domu, není možná způsobeno Hedvábnými stezkami, ale je to součást dění ve světě, jehož ekonomické těžiště se posouvá ze západu na východ.

~

Rozsah nárůstu bohatství na východě je do očí bijící. V únoru 2017 se íránskému obchodníkovi Mehrdadu Safarimu, jenž si najal byt v jednom istanbulském věžáku, tamní bydlení natolik zalíbilo, že koupil za 90 milionů dolarů (včetně daně z přidané hodnoty) celý blok. Kdysi to bývali pouze Američané, kteří si – když se jim něco zalíbilo – koupili celou společnost, jak zní proslulý výrok Victora Kiama o firmě Remington, vyrábějící elektrické holící strojky. Nyní mají i jiní nejen podobné spády, ale také potřebné prostředky.68

Měnící se svět znamená proměnu zvyklostí při utrácení peněz a bydlení doma i v zahraničí. Nejrychleji rostoucím maloobchodním trhem dneška je Pákistán, částečně díky skutečnosti, že se od roku 2010 zdvojnásobily disponibilní příjmy obyvatel. Počet obchodů, jejichž počet se dle předpovědí mezi roky 2017 a 2021 zvýší o 50 %, tlačí vzhůru rovněž mládí tamní populace – dvě třetiny Pákistánců ještě nepřesáhly třicet let věku. Postoj těchto mladých lidí k penězům se mění; nechtějí si spořit na pohodlný pozdější život, chtějí si ho užít již nyní.69

V Indii pokračuje mimořádně rychlým tempem dramatický nárůst střední třídy, jenž trvá již tři desetiletí. I když někteří ekonomové upozorňují na vysoce nerovnou distribuci bohatství v Indii, jehož neadekvátní díl na sebe strhávají bohatí, čísla mluví jasnou řečí: počet domácností v Indii s disponibilním příjmem více než 10 000 dolarů ročně vzrostl ze dvou milionů v roce 1990 na 50 milionů v roce 2014.70 To je pouze začátek transformace obřích rozměrů a významu. Současný výzkum odhaduje, že spotřebitelské výdaje se v příštích osmi letech ztrojnásobí a roku 2025 dosáhnou 4 bilionů dolarů. Tyto změny ovlivňují způsob života Indů. Tradiční model velkorodin, žijících pohromadě, ustupuje domácnostem, v nichž žije jeden či dva lidé, buď sami nebo s dětmi. Rodinný život se tudíž podstatně proměňuje a staví tak trh s nemovitostmi, ale i infrastrukturu dopravy, zásobování elektřinou a vodou, jakož i zdravotnictví a vzdělání, před nové výzvy. Nový typ rodiny však znamená i obrovské příležitosti, v neposlední řadě proto, že výzkum trhu odhaduje, že malé domácnosti utrácejí na hlavu o 20–30 % víc než velkorodiny.71

Tyto posuny neunikly byznysu s luxusními předměty, kde se vzorce poptávky změnily od raných devadesátých let k nepoznání. Tehdy představovali čínští spotřebitelé zanedbatelné procento zájemců o luxusní zboží. Nyní činí plnou třetinu celosvětové poptávky, přičemž do roku 2025 budou nakupovat 44 % veškerého přepychového zboží.72 Proto Prada Group otevřela v roce 2018 sedm obchodů v jediném městě – Si-anu.73 S tímto vědomím také pochopíme např. obchodní rozhodnutí společnosti Chanel nakoupit řadu producentů hedvábí, aby si zajistila plynulou dodávky suroviny pro své výrobky; vzhledem k popularitě značky v Číně a jinde ve světě je to pochopitelné.74

Tyto trendy pochopil i kavárenský řetězec Starbucks, jenž vsadil na expanzi v Číně. Rozsah jeho ambicí jasně ukazuje, jak velké jsou podle přesvědčení této firmy obchodní příležitosti v nejlidnatější zemi světa v době změn. V roce 2017 společnost oznámila, že do roku 2021 otevře v Číně 2000 nových obchodů, což se rovná jedné nové kavárně Starbucks každých patnáct hodin.75 Čína reprezentuje trh, který nejenom nabízí vyhlídky na lukrativní zisky – jedná se o trh, jejž nelze ignorovat.

Podobné příběhy se odehrávají v Indii, Pákistánu, Rusku či v Perském zálivu, kde pouze zákazníci ze Spojených arabských emirátů utratili za rok za luxusní automobily skoro tři miliardy dolarů. Učinit na východě správné rozhodnutí pomůže firmě k úspěchu a ruší starý způsob myšlení.76 Platí to pro téměř každé odvětví hospodářství včetně hudby a kultury. Např. když koncem roku 2015 zrušila čínská vláda politiku jednoho dítěte, prudce stouply akcie firem, které vyrábějí dětské kočárky, pleny a dětskou výživu, kdežto akcie populárních výrobců kondomů prudce klesly.77 Podle zprávy Credit Suisse bude nárůst porodnosti znamenat stovky miliard jüanů, utracených v obchodech za zboží, které je potřeba při výchově dětí všech věkových skupin.78 Dá se vydělat velký majetek, pokud je firma ve správné době na správném místě, když se mění návyky zákazníků. A naopak se tvrdě platí za neschopnost přizpůsobit se nebo zareagovat adekvátním způsobem.

Také za špatné reakce se platí. Chybně promyšlenou reklamní kampaň firmy Dolce & Gabbana v Číně v zimě 2018 zhoršily údajné poznámky jednoho z jejích zakladatelů na sociálních médiích. Výsledek označili někteří komentátoři za nejškodlivější špatnou kalkulaci v dějinách obchodu. Výbuch hněvu v Číně způsobil, že výrobky firmy byly staženy z velkých obchodů a internetových platforem v zemi. Ze svých čínskojazyčných webových stránek stáhl produkty D&G i Net-a-Porter, čímž přinejmenším v krátkodobém horizontu hrozily firmě ztráty ve výši stovek milionů dolarů.79

Majetek může být ohrožen také tím, když je někdo ve špatném čase na špatném místě. Když byla v prosinci 2018 zatčena ve Vancouveru Meng Wan-čou, finanční ředitelka technologického a komunikačního gigantu Huawei, nastal v Číně poprask. Čínská vláda požadovala její propuštění a v úvodníku novin People’s Daily (Lidový deník) bylo zatčení označeno za „ohavnost“ a porušení základních lidských práv. Došlo ale i k drastičtějším akcím.80 Akcie firmy Canada Goose spadly o více než 20 %, takže hodnota tohoto oblíbeného výrobce kabátů klesla o jednu miliardu dolarů – to vše jako výsledek výzvy k bojkotu jejích výrobků na čínské sociální síti Weibo.81

O vítězích a poražených v turistickém sektoru budoucnosti rozhodne, jaká místa, hotely, zařízení, jídelní lístky a turistické atrakce nejvíce osloví asijskou populaci, čítající momentálně bezmála 4,5 miliardy lidí a v budoucnosti ještě početnější, jakož i bohatší.82 K této perspektivě patří i skutečnost, že podle údajů Světové banky a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) neleží ani jedna z deseti světových ekonomik, které v roce 2017 rostly nejrychleji, na západní polokouli, přičemž nejinak tomu bylo za celé poslední desetiletí.83 Vkus, trendy a chutě se budou formovat na místech, která prosperují, rostou a překypují ambicemi – nikoli tam, kde vládne stagnace a nebo úpadek.