Ema a její
kouzelná zoo – Upovídaný tygřík

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo – Upovídaný tygřík – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Prastrýček Horác nejdřív otevřel branku výběhu a potom bednu. Z bedny se vyřítila oranžovo-bílá chlupatá šmouha s černými pruhy.

„Co to je?“ zašvitořil Monty a vylezl Emě na rameno.

„To je malý tygřík!“ vykřikla Ema nadšeně.

Se zvláštním poděkováním Siobhan Curhamové

Pro Johna Arthura

Kapitola jedna

Nový přírůstek

Ema Parkerová vylovila z kbelíku rybu a hodila ji do vody. V Záchranné zoo, kde bydlela, byl čas snídaně a Ema pomáhala krmit mořské vydry. Saša, nejmladší vydra, chytila rybu do předních tlapek a pustila se do jídla. Její sourozenci Alex a Nina nadšeně zapištěli, když Ema hodila do vody další ryby.

Jenže někdo tak nadšený nebyl.

„Fuj, fuj, fuj!“ šklebil se lemurek Monty.

Ema věděla, co Monty řekl, protože měla zvláštní tajemství. Uměla totiž mluvit se zvířaty a rozuměla tomu, co říkají. Nikdo jiný její tajemství neznal, dokonce ani její maminka nebo prastrýček Horác. „Co se děje?“ zeptala se a sedla si k Montymu na bobek.

„Ryby k snídani!“ nakrčil Monty znechuceně černý čumáček.

„Neboj se,“ usmála se Ema. „Pro tebe mám něco, co ti bude určitě chutnat.“ Vytáhla z kapsy kraťasů banán a podala ho Montymu.

„Mňam, mňam, mňam!“ vykřikl Monty a s chutí se do banánu zakousl.

Ema se znovu podívala na bazén. Všechna tři vydří mláďata se pohupovala na zádech ve vodě, baštila ryby a vlhká srst se jim v letním slunci oslnivě leskla.

„Jak se máš, Emo?“ zavolala na ni Jessica, ošetřovatelka mořských vyder, když vešla do výběhu.

„Skvěle!“ odpověděla Ema. „Ty ryby jim moc chutnají.“

„Vypadají spokojeně,“ poznamenala Jessica, když vydří mláďata blaženě zafuněla. „Ale opravdu ti nevadí hned první den prázdnin pracovat?“

„Ne, mě to baví!“ Ema se chtěla stát ošetřovatelkou zvířat, až bude dospělá, a kdykoli mohla, moc ráda u zvířat v zoo pomáhala.

„Možná budeme potřebovat, abys nám pomohla ještě s něčím,“ řekla Jessica a kývla na prázdný výběh vedle. „Jsem zvědavá, kdo tu bude bydlet.“

Ema pohlédla na krásný nový výběh. Její prastrýček Horác, majitel Záchranné zoo, ho nechal nedávno vybudovat. Uprostřed se nacházelo jezírko a kolem něj byly kameny a stromy. „Určitě nějaké zvíře, které potřebuje spoustu prostoru a rádo šplhá a plave,“ prohlásila Ema. „Že by krokodýl?“

„Možná. Nebo třeba tlupa lidoopů,“ zamyslela se Jessica a hodila do vody další rybu.

Ema přikývla.

Náhle se zoologickou zahradou rozlehlo  veselé TÚ, TÚ, TÚ. Bránou právě projel kabriolet prastrýčka Horáce se staženou střechou. Horác měl na hlavě hučku, aby mu nesvítilo sluníčko do očí. Za autem byl připojený vozík s velikou bednou. Emě se rozbušilo srdce vzrušením. To musí být to nové zvíře! Sloni ve vedlejším výběhu začali rozjařeně troubit! Opice nedočkavě vřískaly. Monty běhal dokola a mával pacičkami. Všechna zdejší zvířata Horáce milovala, protože je zachránil a přivezl sem do zoologické zahrady.

Ema postavila kbelík s rybami na zem a rozběhla se prastrýčka přivítat. Monty s Jessicou jí byli v patách. Několik dalších ošetřovatelů a Emina maminka Lucy, místní veterinářka, už také spěchalo k autu.

„Prastrýčku Horáci, tak ráda tě vidím!“ vykřikla Ema. „Máš to nové zvíře? Koho jsi přivezl tentokrát?“

„Dobré ráno, Emo,“ zavolal prastrýček Horác, když vystoupil z kabrioletu. Za ním z auta vyletěl nádherný, zářivě modrý pták a uvelebil se mu na rameni. Byl to Kiki, ara hyacintový, který prastrýčka Horáce všude doprovázel.

„Může mi někdo pomoct s tou bednou?“ zeptal se Horác ošetřovatelů.

Ema sledovala, jak její prastrýček s Markem, ošetřovatelem velkých šelem, a panem Pinčem, ředitelem zoologické zahrady, opatrně postavili bednu přímo před nový výběh. Prastrýček Horác nejdřív otevřel branku výběhu a potom bednu. Z bedny se vyřítila oranžovo-bílá chlupatá šmouha s černými pruhy.

„Co to je?“ zašvitořil Monty a vylezl Emě na rameno. Po kamenech šplhalo zvířátko s pruhovanou srstí, pak se na chvilku posadilo a zvědavě se rozhlédlo kolem sebe.

„To je malý tygřík!“ vykřikla Ema nadšeně.

Všichni se smáli a tleskali, když kotě začalo pobíhat po výběhu a potom skočilo do jezírka. Všichni až na pana Pinče.