Mesační jazdci
Búrkový žrebec

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.albatros.sk

www.albatrosmedia.sk

Linda Chapmanová

Mesační jazdci 2 - Búrkový žrebec – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Linda Chapman: Moonlight Riders. Storm Stallion

Text copyright © Orchard Books, 2022

Illustration copyright © Orchard Books, 2022

Translation © Jana Vlašičová, 2023

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2023

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2023

Všetky práva sú vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom bez písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-3525-4

ISBN e-knihy 978-80-566-3548-3 (1. zverejnenie, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-3549-0 (1. zverejnenie, 2023) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-566-3547-6 (1. zverejnenie, 2023) (ePDF)

PRVÁ KAPITOLA

Amara bežala po cestičke k bráne, čo viedla na lúku. Ranná rosa jej zmáčala tenisky. V noci bola búrka, a tak všade ležali popadané konáre, ale vietor už ustal a ráno bolo svieže a jasné.

Načiahla sa k závore a zrak jej padol na osem prekrásnych poníkov, ktoré sa pásli na opačnej strane lúky – sivý, svetlý, hnedo-biely, dva gaštanové, ďalší hnedý, sivo-biely a jeden s lesklou čiernou hrivou.

„Uhlík!“ zvolala.

Poník čierny ako uhlík zdvihol hlavu. Jemne zaerdžal a Amara okamžite pocítila šťastie. Rozbehol sa k nej, srsť mu žiarila v lúčoch aprílového slnka. Nezdržiavala sa otváraním závory, iba ju preskočila a bežala mu oproti.

Poník zastal a hlavou sa jej obtrel o hrudník. Amara ho objala okolo krku, oprela si svoje čelo o jeho a vdýchla jeho sladkú vôňu.

Si tu veľmi skoro, Amara. Uhlíkove pery sa síce nepohybovali, ale ona počula jeho myšlienky zreteľne, akoby hovoril nahlas.

V noci ma zobudil vietor. Nedarilo sa mi znova zaspať, tak som sa vybrala za vami. Tešila sa, že býva len kúsok od stajní. Vďaka tomu chodila za poníkmi často. Precvičme si kúzla, kým prídu ostatní.

Uhlík nadšene zaerdžal. Podobne ako ostatné poníky na lúke, aj on patril medzi živelné kone – kone s kúzelnou mocou. Jeho živlom bol oheň, ale iné kone dokázali vysádzať kvety, privolať dážď či piesočnú búrku. Živelné kone žili na celom svete a sami si vyberali chlapcov alebo dievčatá, ktoré sa stali ich Skutočnými jazdcami – niekým, kto im pomáha ovládať ich vlastnú kúzelnú moc a používať ju v prospech dobra.

Poďme kúzliť! zvolal Uhlík.

Keď odklusal preč, postavil sa na zadné a premenil sa z prekrásneho poníka na majestátneho koňa. Jemná hriva a chvost sa zmenili na červenooranžové plamene a oči mu žiarili nažlto. Amara ho rada sledovala v živelnej podobe. Dobehla k nemu, chytila ho za ohnivú hrivu a vysadla mu na chrbát. Kúzelné plamene ju pošteklili, ale nepopálili. Zaborila mu kolená do bokov. „Do klusu, Uhlík!“ vykríkla.

Uhlík uháňal po lúke a Amara jačala od nadšenia. Ešte pred pár týždňami sa bála jazdiť bez sedla, ale teraz mu dôverovala a užívala si chvíle, keď mal svoju kúzelnú podobu a ona mohla na ňom cválať. Jej dlhé hnedé vrkoče viali za ňou a cítila, ako jej telom preniká kúzlo.

Pred spadnutým konárom, ktorý sa v predchádzajúcu noc odlomil z veľkého dubu, Uhlík zastal a dupol prednými kopytami. Spod nôh mu vyletela ohnivá guľa, a keď narazila do konára, ten sa rozhorel. Plamene sa štverali do neba. Poníky, ktoré sa pásli na opačnej strane lúky, zdvihli hlavy a sledovali, čo sa deje.

Pevne sa drž, povedal jej Uhlík.

Amara sa chytila hrivy, zatiaľ čo kôň cválal ďalej, preskočil konár, potom sa otočil a znova dupol kopýtkami, čím oheň postupne stlmil, až kým ho úplne nezadusil a nezostal po ňom len obláčik dymu.

Ostatné poníky nadšene zaerdžali. Taký silný živel, akým bol oheň, sa ovládal veľmi ťažko.

„Skvelé, Uhlík!“ pochválila ho Amara.

Kôň sa zmenil na poníka. Trochu dychčal – kúzla ho vždy vyčerpali, ale Amara cítila, že je šťastný. Svoju silu už ovládaš oveľa lepšie ako kedysi, povedala mu.

Otočil hlavu a pritúlil sa jej k nohe. To vďaka tebe, ty si mi pomohla.

Nič zvláštne som neurobila, potľapkala ho po chrbte.

Verila si mi – v tom to je.

Amara sa naklonila dopredu a zaborila mu tvár do hodvábnej hrivy. Bola šťastná, že si práve ju vybral za Skutočnú jazdkyňu.

Dlho ho objímala a potom zoskočila. Pôjdem sa opýtať Jill, či nepotrebuje pomôcť s upratovaním po búrke, dodala.

Mesačné stajne, kde Uhlík a ostatné živelné kone žili, vlastnila Jill Reedová. Keď bola mladšia, tiež bola Skutočnou jazdkyňou, ale jej kôň Šula – ohnivý kôň ako Uhlík – zahynul počas nehody. Jill sa preto rozhodla, že bude iným živelným koňom pomáhať nájsť svojich Skutočných jazdcov. Nie všetky kone a poníky v Mesačných stajniach však boli kúzelné. Jillin kôň Apollo bol bývalý pretekársky kôň, rovnako ako všetky ostatné poníky – aj tie boli len obyčajné.

Včera v noci bol vietor naozaj silný, však? spýtal sa Uhlík, kým kráčali k bráne. Obzrel sa na svojich priateľov.

Široko sa snažil použiť svoju zázračnú silu, aby ho zastavil, ale búrka bola prisilná. Keď sa ocitne v takej búrke, zrazu nedokáže privolať vietor a ani ovládať dážď a hromy.

Som rada, že sa to už skončilo, povedala Amara. Chcela by som, aby bol dnešný deň dokonalý – bude to Kalinin prvý naozajstný deň v stajniach.

Kalini je tvoja kamarátka zo školy, však? ujasnil si Uhlík.

Amara pritakala. S Kalini sedávala v lavici. Amara žila v Eastwalle len niekoľko mesiacov a rovnako krátko chodila na základnú školu, ale s Kalini sa rýchlo spriatelila. Pomohlo aj to, že obe mali rady poníky!

Kalini nemala veľa skúseností s jazdou na koni, ale o koňoch toho vedela veľa, pretože o nich rada čítala. Keď jej Amara povedala, že u Jill môžu chlapci a dievčatá získať hodiny jazdectva výmenou za prácu v stajniach, Kalini uprosila rodičov, aby sa k nim mohla pridať. Uplynulý víkend si to vyskúšala, ale dnes bol jej prvý riadny deň. Aby to oslávili, mali potom naplánovanú prespávačku u Amary doma.

Lesana a Iskierka si ešte stále nevybrali svojich Skutočných jazdcov, povedal Uhlík a zahľadel sa na štíhleho tmavohnedého a statnejšieho hnedo-bieleho poníka. Možno si niektorý z nich vyberie Kalini.

To by bolo úžasné! odvetila Amara.

Túžila Kalini prezradiť tajomstvo o živelných koňoch, ale Jill jej povedala, že ho môžu poznať iba Skutoční alebo Dediční jazdci, ktorých rodičia alebo starí rodičia boli Skutočnými jazdcami.

Keď sa dostali k bráne, Amara naposledy objala Uhlíka.

„Čoskoro ťa prídem pozrieť,“ sľúbila mu. Prešla cez bránu a vydala sa na dvor. Pri jej odchode Uhlík zaerdžal. Amara sa ohliadla a v jeho očiach zbadala lásku. Srdce jej poskočilo. Byť Skutočným jazdcom bolo skvelé – nič sa tomu nevyrovnalo. Veľmi dúfala, že Kalini ten pocit spozná tiež.

DRUHÁ KAPITOLA

Amara prebehla popri Lúčnej stajni, kde bývali živelné kone. Stála v tichej časti dvora, na konci cestičky vedúcej na lúku. Minula senník, nadýchla sa sladkej vône sena a pokračovala k hlavným stajniam, kde bývali obyčajné kone a poníky. Vráta do jednotlivých stajní boli pomaľované pastelovými farbami – každé inou. Dvor bol zvyčajne celkom uprataný, ale nočná búrka spôsobila chaos aj tu. Lopaty, hrable a vidly odfúklo zo stojanov, táčky prevrhlo, kopy sena rozfúkalo. Jill sa to snažila upratať. Mala okolo päťdesiat rokov, svetlé vlasy a pokožku opálenú vďaka pohybu na čerstvom vzduchu.

„To tá búrka v noci,“ povedala Amara.