Mystik
a polnočná jazda

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.fragment.sk

www.albatrosmedia.sk

Stacy Gregg

Mystik a polnočná jazda – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Stacy Gregg: Mystic and the Midnight Ride

Text Copyright © Stacy Gregg, 2007

Illustrations © Fiona Land, 2007

Cover design © HarperCollinsPublishers 2015

Photos © Shutterstock

Translation © Natália Kližanová, 2023

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2023

Všetky práva sú vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom bez písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-3392-2

ISBN e-knihy 978-80-566-3399-1 (1. zverejnenie, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-3400-4 (1. zverejnenie, 2023) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-566-3398-4 (1. zverejnenie, 2023) (ePDF)

Pre Venetiu

Kapitola 1

Prosím, prosím, nech zajtra svieti slnko, modlikala Issie, keď si líhala spať večer pred jazdeckou súťažou gymkhána. Len čo ju na druhý deň o trištvrte na šesť zobudil budík, trielila k oknu, no oblohu pokrývali sivé mraky. Napriek tomu to na dážď nevyzeralo a ani v rádiu nespomínali, že by sa podujatie malo zrušiť, takže ešte ani poriadne nesvitalo a Issie sa vybrala pripraviť Mystika na jeho veľký deň.

Stella a Kate už boli v River Paddocku. Stella horlivo vyčesávala chvost kobylke Coco, zatiaľ čo Kate rozdeľovala Tobyho úhľadne stiahnutú hrivu, aby mu ju navrchu, pozdĺž celého krku, mohla začať spletať do drobných uzlíkov.

„Mala by si sa poponáhľať,“ Stella sa usmiala. „Tom povedal, že do siedmej tu určite bude, aby nám ich pomohol naložiť do nákladného auta na prepravu koní a zobrať na súťaž.“

Issie vzala zo sedlovne Mystikovu ohlávku a vydala sa krížom cez výbeh pre kone. Tráva bola mokrá od rosy a jazdecké čižmy sa jej premočili, skôr než dorazila na miesto, kde sa pásol Mystik. Rozkošný sivý strakatý poník prežúval veľké chumáče čerstvej jarnej trávy a sotva zdvihol hlavu, aby ju privítal.

„Daj si, Mystik,“ prihovorila sa mu Issie, keďže za chrbtom schovávala ohlávku, a druhú ruku načahovala smerom k poníkovi.

Zabudla si so sebou priniesť maškrtku, ktorou by ho zlákala, no možno by tohto valacha mohla okabátiť tým, že bude predstierať, že má v prázdnej dlani mrkvičku alebo jablko.

Ale kdeže. Mystik už ohlávku zbadal. Od prekvapenia silno odfrkol, potriasol hrivou a odklusal na opačný koniec výbehu.

„Ach, nie, Mystik! Len nie dnes!“ zúfalo zvolala Issie.

Takéto veci sa, samozrejme, vždy diali v tej najhoršej možnej chvíli. Ako napríklad dnes. Issie už aj tak bola dosť nervózna z toho, že bude jazdiť na svojej prvej gymkháne. A teraz ešte k tomu aj meškala – ostatní už pomaly začínali splietať svojim koníkom vrkoče, no ona toho svojho ešte ani nezačala česať. Aj odtiaľto mohla Issie vidieť, že sa Mystik riadne zašpinil, keď sa v ohrade vyváľal vo vysokej tráve. Do striebornej hrivy sa mu zachytili chumáče hliny a pätové kĺby mal krikľavozelené.

„Ale no tak, Mystik,“ prosila ho Issie. Zohla sa, odtrhla hrsť trávy a s nádejou ju ponúkla malému sivému poníkovi. Mystik otočil uši k Issie. Urobil krok vpred a potom ďalší. A hoci mu trávnik siahal až po kolená, hŕstke trávy v Issinej ruke sa nedalo odolať. Issie k nemu pokojne podišla a prehodila mu cez krk šnúru ohlávky. Potom mu opatrne prestrčila ohlávku cez nos a rýchlo mu ju zapla za ušami. Vyšlo to!

„Ktorýže poník tu neposlúcha?“ chichotala sa Stella, keď Issie viedla Mystika k plotu a uviazala ho vedľa jej kobylky Coco.

„Ale to nie iba Mystik,“ zamiešala sa do toho Kate. „Trvalo mi celú večnosť, kým som dnes ráno Tobyho chytila. To je tou jarnou trávou. Sú z nej ako pojašené žriebätká!“

„Počuješ to, Mystik? Stavím sa, že by si znovu chcel byť žriebätkom, všakže?“ smiala sa Issie.

Mystik nebol mladý kôň. Issie to vedela predtým, než ho kúpila. Vtedy jej povedali, že tento sivý valach má osemnásť rokov. No bolo ťažké uhádnuť koníkov vek. Tom Avery, jej inštruktor z Klubu poníkov, sa domnieval, že malý sivý poník môže mať dokonca až dvadsaťpäť, čo je na konské roky veruže prastarý vek.

Za tie roky poníkove tmavooceľové škvrnky mladého žrebčeka vybledli na jemné holubičie sivé. Aj chrbát sa mu rokmi jazdenia trošku prehol. Stále to však bol nádherný poník, vysoký iba stoštyridsaťdva centimetrov, no niesol sa tak hrdo, že pôsobil vyššie. V svetlej tvári vyzerali jeho oči ako tmavé šmuhy uhlíka a mali v sebe pokojnú silu koňa, ktorý už čo-to zažil. A skutočne, Mystik sa vedel veľmi dobre pohybovať po tratiach parkúru či terénnej skúšky.

Keď si Issie prezerala koníka, povzdychla si. „Ach, Mystik, prečo nemáš peknú tmavú farbu ako Toby a Coco? Trvá mi to dvakrát dlhšie, kým ťa vyčistím.“

„Nebola by som si taká istá,“ ozvala sa Stella. „Na Coco síce nevidieť fľaky od trávy, ale pozri sa na toto.“ Priateľsky potľapkala malú bucľatú hnedú kobylu po stehne a na mieste, kde práve mala ruku, sa objavil krúžok bieleho prachu. „Vidíš? Už hodiny ju čistím, a aj tak sa toho neviem zbaviť.“

Coco sa otočila, aby zistila, čo má Stella za lubom, pričuchla si k nej a mäkučkým nosom dievča príjemne hladila. „Coco, nie. Nemám žiadne mrkvičky,“ chichotala sa Stella, „no ak dnes vyhráš stuhu, sľubujem, že môžeš mať toľko mrkvičiek, koľko len budeš chcieť.“ Coco radostne zaerdžala. Boli dohodnuté.

Stella a Kate sa k svojim koňom dokonale hodia, pomyslela si Issie. Modrooká plavovlasá Kate bola chudá a vysoká s dlhými rukami a nohami, presne ako jej dlhonohý gaštanovohnedý plnokrvník, zatiaľ čo Stella s hustými ryšavými kučerami a bledou pleťou posiatou pehami bola drobná a veselá – presne taká ako jej čokoládová kobyla.

Stella bola Issinou najlepšou kamarátkou. Priatelili sa od prvého dňa základnej školy, keď zistili, že obe nielenže zbožňujú kone, ale aj rady maľujú. Ešte aj dnes, ako tretiačky, na výtvarnej výchove medzi sebou súperia – hoci ich učiteľka výtvarnej nie je príliš nadšená, že jediné, čo chcú, je kresliť si kone.

Issie si z vedierka na čistiace potreby pre kone vybrala gumičku do vlasov, aby jej dlhé tmavé pramene nepadali do tváre, kým bude pracovať. Potom do vedierka s kefami znovu ponorila ruku, tentokrát z nej vytiahla kefu s tvrdými štetinami a začala zúrivo zoškrabávať špinu z Mystikových pätových kĺbov. Navlhčenou kefou svižne drhla biele ponožky na oboch Mystikových zadných nohách, zbavila sa posledných šmúh a potom mu začala obväzovať nohy na cestu. Odtiaľto je to síce iba pár minút, no usúdila, že ak Mystikove nohy poriadne neochráni, môže si ich v aute zraniť.

Do Pony klubu v Chevalier Pointe sa z River Paddocku dalo dostať aj na koni – bola to približne polhodinka miernym klusom. No úsek cesty, po ktorej bolo treba ísť s koňom až po Klub poníkov, bol zradný. Dostať sa na koni do klubu, ktorý bol iba kúsok od rušnej hlavnej cesty, bola nočná mora. Väčšina vodičov áut nemala ani potuchy o tom, ako ich ohrozovali, keď popri nich vysokou rýchlosťou prefrčali a ani len nespomalili, aby nevystrašili kone, ktoré mohli ísť iba po úzkej trávnatej krajnici na okraji cesty.

Keď šla Issie na zrazy do Klubu poníkov na koni, chodievala obyčajne tou dlhšou cestou – spleťou tichých cestičiek až ku Klubu a vyhýbala sa hlavnej ceste, ako sa len dalo. Dnes si však z cesty nemusí robiť ťažkú hlavu. Tom Avery naloží ich poníky do svojho nákladného auta a na gymkhánu ich odvezie, takže dorazia svieže a pripravené na túto veľkú udalosť.

Issie zviazala Mystikovi chvost, aby zostal čistý, a už-už sa chystala, že mu na poslednú chvíľu ešte uviaže hrivu, keď v tej chvíli po celom výbehu zahrmel prísny hlas jej inštruktora z Klubu poníkov. „Tak poďme, dievčatá, myslel som si, že už budú zahriati a pripravení vyraziť.“

Issie sa otočila a zbadala, ako k nej Avery svižne kráča, vysoký a neprehliadnuteľný vo vyžehlených bielych jazdeckých nohaviciach a dlhých čiernych čižmách. Pod hustou, hnedou, kučeravou hrivou mal vážny výraz. V jednej ruke držal jazdecký bičík, Issie ho však ešte nikdy nevidela použiť ho – švihal ním jedine po boku svojej čižmy, keď sa snažil niečo zdôrazniť. Tipovala, že ho so sebou nosí hlavne preto, aby vyzeral hrozivejšie. Niekedy, keď nebol nablízku, ho Stella napodobňovala, plieskala si bičíkom po nohe a rozkazovačne pokrikovala: „No tak, chlapi, dostaňte pod nich tie pätové kĺby!“ Issie a Kate sa na tom vždy pučili od smiechu, no jedno bolo jasné – všetky dievčatá si inštruktora veľmi vážili.

Kedysi sa Avery zúčastňoval na súťažiach všestrannej spôsobilosti ako profesionálny jazdec, až kým nešťastne nespadol na jazdeckej súťaži v Badmintone, čo nadobro ukončilo jeho kariéru. Často sa o tých časoch nezmieňoval, no Issie vedela, že súťažil s najlepšími jazdcami sveta. Bol dokonca v rovnakom tíme ako Blyth Tait a Mark Todd. Od tej nehody však už vôbec nejazdil.

Teraz pracuje pre Medzinárodné združenie na ochranu koní, ktoré zachraňuje kone a poníky, s ktorými ich krutí majitelia zle zaobchádzajú a týrajú ich, a vo voľnom čase dáva lekcie Issie a iným jazdcom v Chevalier Pointe.

Nie je to práve život v žiari reflektorov, pomyslela si Issie. Koniec koncov, Chevalier Point nebolo práve to najvzrušujúcejšie miesto na svete. Bolo to malé mestečko na polostrove. Issina mama zvykla vravievať, že tam je viac koní než ľudí, čo aj mohla byť pravda. Jedno bolo isté – ak milujete kone, potom bol pre vás Chevalier Point to najlepšie miesto na život. So svojimi rovinatými zelenými poľami a vlniacimi sa kopcami to bola ideálna krajina na koničkárčenie.

„Začnime ich nakladať,“ nariadil Avery dievčatám. „Nemáte času nazvyš.“

„V tej novej deke vyzerá Toby super,“ povedala Issie, keď ho Kate viedla na rampu nákladného vozidla. Pôvabný hnedák mal na sebe krvavovočervenú vlnenú prikrývku. Aj Coco bola vyparádená v deke z tmavomodrej sieťoviny, ktorú si obliekala špeciálne na súťažné dni.

Mystikova obyčajná, stará deka z plachty z neho zďaleka nerobila fičúra. „To nič, chlapče, vyzeráš skvelo aj takto,“ uistila ho pre istotu Issie, lebo sa bála, že ak by sa všetka pozornosť sústredila na ostatných, mohlo by to zraniť city jej poníka. Mystikovi k spokojnosti úplne postačila Issina pochvala. Rezko si vykračoval po rampe, akoby vedel, že ho čaká dobrodružstvo.

Na privítanie Toby na Mystika radostne zaerdžal, hneď ako Issie malého sivého poníka priviazala na stojisku vedľa veľkého hnedáka plnokrvníka. Každému koníkovi dala sieťku so senom, aby sa počas päťminútovej jazdy mali čím zabaviť, a zaklopala na okienko, ktoré oddeľovalo kone od kabíny auta. Dala tým Averymu vedieť, že sú pripravení vyraziť. Obloha sa vyjasnila, slnko vykúkalo a oni boli na ceste.

Kapitola 2

Spod kolies nákladného auta sa vírili kúdoly prachu, keď Avery odbočil z hlavnej cesty na štrkovú príjazdovú cestu, ktorá viedla na pozemky Chevalier Pointu. Pred nimi sa vynorili brány Klubu poníkov, ktoré lemoval zástup vysokých magnólií. Za magnóliami bol ďalší vstup do výbehu a ešte ďalej rad veľkých platanov. Tiahli sa sťa listnatý chrbát až do stredu troch ohrád, ktoré tvorili Klub.

Počas teplých slnečných dní sa mohli jazdci vyvaľovať v tieni platanov, zatiaľ čo ich kone odpočívali. Dnes nebude tak horúco. Napokon, bola to prvá tohtoročná gymkhána. No Avery aj tak zaparkoval auto v prvom výbehu pod dvoma najväčšími stromami, aby ich chránili pred ostrým slnkom.

Vyložili kone a pustili sa do práce – zapletali im hrivy, na chrbáty im nanášali kockované vzory a mazali im kopytá.

Issie ešte nikdy nevidela v Chevalier Pointe toľko jazdcov. Na gymkháne sa mohol zúčastniť hocikto z ich kraja a Issie sa snažila podľa farby trikotov a kravát rozpoznať, z ktorých klubov jazdci pochádzajú. Uniformu klubu zo Chevalier Pointu tvoril tmavomodrý dres s krikľavočervenou viazankou. Issie zbadala, že sa k nej zo vzdialeného kolbiska, pripraveného na parkúrové skákanie, približujú dvaja jazdci vo farbách Chevalier Pointu.

„Čau, Ízi Pízi!“ zvolal na ňu jazdec vpredu, len čo pricválal bližšie. „Konečne si dofrčala. S Benom sme si práve prešli parkúrovú trať.“

Dan a Ben boli členovia Klubu poníkov v Chevalier Pointe. Dan mal sivého valacha Kismita posiateho drobnými bodkami a Ben jazdil na namosúrenom waleskom poníkovi Maxovi.

„Sú prekážky veľmi ťažké?“ spýtala sa Issie nervózne.

„Sú obrovské!“ Uťahoval si z nej Dan. „A musíš pritom aj rýchlo jazdiť, ak chceš zabehnúť dobrý čas. Vyhráva najlepší čas a bez trestných bodov,“ usmieval sa od ucha k uchu. Dan bol rýchlostný démon. Jeho a Kismita dnes bude musieť poraziť v skokoch, rýchlejšia určite nebude.

Nemám už čas prejsť si tú trať, dospela Issie k rozhodnutiu. Takmer sa začala prvá disciplína. So Stellou a Kate si budú musieť poobzerať prekážky cez obednú prestávku.

„Ahoj, Kismit,“ Issie načiahla ruku, aby potľapkala útleho sivka po nošteku. „Asi ti na večeru sľúbili extra porciu mrkvičiek, ak dnes pôjdeš rýchlo, však?“ usmiala sa na Dana.

„Ale no! Nepotrebujem podplácať vlastného koňa, len aby zvíťazil,“ Dan jej oplatil úškrn. „Práve ideme vyplniť prihlášku. Pridáš sa?“ opýtal sa.

Issie už-už chcela povedať áno, keď začula, ako na ňu volá mama.

„Isadora! Isadora!“ kričala pani Brownová a popritom si svižne vykračovala cez pole smerom k nej. Issie si namosúrene povzdychla. Nemohla vystáť, ako ju jej mama tvrdošijne volala celým menom. Isadora. Znelo to tak povýšenecky a nedospelo, vôbec nie ako meno pre váženú jazdkyňu na koni. No áno, Avery jej tiež niekedy hovoril Isadora, ale to iba vtedy, keď ju chcel na jazdeckej hodine za niečo zvoziť. Okrem nich dvoch všetci ostatní, dokonca aj učiteľky v škole, ju volali Issie.

„Vyplnila som ti prihlášku,“ objasňovala pani Brownová. „No nevyzerá Mystik úžasne?“ Sivého valacha potľapkala veľmi nervózne a pridržiavala sa pritom oprát, načahovala ruku tak, aby stála čo najďalej od Mystika, zatiaľ čo mu Issie zapínala podbrušník.

Každý hovorí, že Issie je presne ako jej mama. Veruže obe boli vysoké, opálené a štíhle s dlhými, tmavými vlasmi. No Issie si vôbec nemyslela, že sú si podobné. Ako by aj mohli byť, keď Issie tak milovala kone a jej mama ich nemala ani trošičku rada?

Issie si priala, aby jej mama dala jazdeniu šancu. Možno ak by na vlastnej koži zažila to nadšenie z cvalu cez otvorené polia, s vetrom vo vlasoch, konečne by pochopila, prečo Issie tak veľmi zbožňuje jazdenie. No jej mama sa príliš bála čo i len sedieť na koni, nieto ešte na nejakom cválať.

„Ktorú disciplínu máš prvú?“ opýtala sa pani Brownová. Ešte stále zdráhavo zvierala Mystikove opraty, kým si Issie ponaprávala strmene.

„Pohyb a správanie. Každú chvíľu pôjdeme do arény,“ odvetila jej Issie. Pohladkala Mystika po tmavom, zamatovom nošteku a nato ju mama vysadila na koňa.

„Tak poď, kamoš,“ Issie jemne šepla a zohla sa k Mystikovmu krku, „poďme im ukázať, čo dokážeme.“

V jazdeckej aréne klusalo niekoľko koní, aby sa rozcvičili. Dan aj Ben tam už boli. Dievča, ktoré Issie nepoznala, energicky pricválalo na strakatom koni a hneď za ním mladé dievča na bucľatom gaštanovom poníkovi. Gaštanová kobyla mala hnevlivú povahu. Uši držala sklopené tesne pri hlave – bolo to znamenie, aby sa k nej ostatné kone príliš nepribližovali. Nesporne najkrajšia v aréne, pomyslela si Issie, bola zlatá kobyla žltáka s hviezdou na čele, ktorá robila vysoké, svižné kroky.

„Fíha! Nie je ten žlták rozkošný?“ povedala Stella, akoby čítala Issine myšlienky, keď obe jazdkyne posedávali na okraji arény a prezerali si konkurenciu. „Kto je tá jazdkyňa? Ešte som ju tu nikdy nevidela, ale má na sebe farby nášho klubu…“

Dievča na kobylke žltáka malo zlatisté vlasy, takmer tej istej farby ako jej poník, vzadu spletené do dvoch strohých vrkočov. Cez klubový trikot mala prehodené tvídové jazdecké sako a tvárila sa kyslo.

„To musí byť, viem kto,“ povedala Kate, keď k nim podišla na koni. „To je Natasha Tuckerová. Jej rodina sa sem nedávno prisťahovala. Stavím sa, že sa prihlásila do Klubu poníkov v Chevalier Pointe! Pozrite, akého má pekného poníka.“

Všetky tri dievčatá ešte stále závistlivo pokukávali po kobylke so žltou srsťou, keď tu zrazu ju vyľakala plastová taška, čo sa šúchala po zemi. Dievča s kyslým výrazom sa v sedle strhlo dozadu, šklblo opratami a zubadlom ostro bodlo malého poníka do úst. Keď sa jazdkyňa opäť dostala do pôvodnej pozície, zodvihla svoj jazdecký bičík do vzduchu a neľútostne ním švihla po poníkovom zlatistom boku. „Nemrv sa, ty potvora!“ zvreskla.

Issie ostala ako obarená. „Nemôžem uveriť tomu, čo práve urobila!“

„Neboj sa,“ zamrmlala Stella, „aj porotkyňa to videla a tiež tomu nemôže uveriť. Pohyb a správanie? Skôr nevychované správanie! Za takéto spôsoby teda stuhu nedostane. A my s ňou, mimochodom, pokiaľ sa okamžite nedostavíme do arény. Poďme! Už sa to začína.“

„Poklus!“ prísne nariadila porotkyňa, robustná žena v modrých pančuchách, ktoré jej ladili so slameným klobúkom. Stála v strede arény. Jazdci poslušne klusali do kruhu.

Issie popchla Mystika k poklusu a snažila sa vyzerať čo najlepšie. Päty dolu, ruky pevné, hlava hore, pokrikovala si pre seba, ako sa dvíhala hore a dolu do rytmu Mystikovho klusu.

„Cval!“ zavelila porotkyňa. Mystik dychtivo cválal po aréne, uši mu smerovali dopredu, chvost držal vysoko. Bolo na škodu, že cválal až príliš zanietene. Keď sa totiž priblížil k bucľatej gaštanovej kobylke pred ním, tá sklopila uši a zahnala sa zadnými nohami. Mystik zajačal a mrskol sa na jednu stranu. Issie nechala skĺznuť opraty a musela schytiť kus poníkovej hrivy, aby sa mu udržala na chrbte.

„Stáť!“ rozkázala porotkyňa. Bolo to beznádejné. Issie sa opäť chopila oprát, no veľa toho už nezmohla. Všetci ostatní už svoje kone zastavili, no Mystik ešte stále nekontrolovateľne klusal po aréne. Issie sa pevne usadila v sedle a Mystik napokon zastavil. Aj tak to už bolo neskoro – porotkyňa ostro sledovala každú jej chybičku.