Ňuňuškovia
Najlepší kamoši naveky

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.fragment.sk

www.albatrosmedia.sk

Pip Bird

Ňuňuškovia - Najlepší kamoši naveky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Pre Georgie, ktorá miluje rozkošné postavičky a chlpaté zvieratká

Originally published in English by Farshore, an imprint of HarperCollinsPublishers Ltd, The News Building, 1 London Bridge St, London, SE1 9GF under the title:

Super cute — Best friends forever

Text copyright © Pip Bird 2021

Illustrations copyright © Dynamo 2021

Translation © Kristína Horková, 2022

Translated under licence from HarperCollins Publishers Ltd

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2022

The author asserts the moral right to be acknowledged as the author of this work.

Všetky práva sú vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom bez písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-2765-5

ISBN e-knihy 978-80-566-3174-4 (1. zverejnenie, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-3175-1 (1. zverejnenie, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-566-3173-7 (1. zverejnenie, 2022) (ePDF)

Prvá kapitola
Hor sa
na Kúzelnú čistinku!

Luna, mesačný jednorožec, si v batôžku niesla pozvánku na jednu veľmi výnimočnú udalosť. Konala sa na druhej strane Kúzelnej čistinky a Luna tam letela celú noc! Bola úplne nadšená. Keď však vyšlo slnko, musela si urobiť prestávku, lebo už bola unavená. Roztomilandia sa prebúdzala a nedali sa od nej odtrhnúť oči.

Luna pristála na Lúke šantivých sedmokrások a s úžasom pozorovala, ako zlaté slnečné lúče hladia pestrofarebnú trávu. Kvety zdvíhali ospalé hlávky, malé zvieratká vyliezali zo svojich brlohov a vtáčiky so spevom vyletúvali z korún stromov. Začiatok nového dňa bol vždy očarujúci. Ale dnes sa vánkom niesla vzdialená hudba a Luna zavetrila vo vzduchu niečo neobyčajne magické.

„Kúzelná čistinka už nemôže byť ďaleko!“ povedala si nahlas.

„Kúzelná čistinka už nemôže byť ďaleko,“ zopakoval zbor akýchsi hláskov.

Lunu to mierne prekvapilo. Zaraz však v tráve okolo seba zazrela dlhé uši a chumáčikové chvostíky. „Och, veď to sú zajkovia hrajkovia!“ zvolala.

„Zajkovia hrajkovia!“ zachichotali sa zajačiky a začali vyskakovať z porastu ako pukance. Vo vzduchu sa zastavili, aby zamávali labkami alebo urobili mlynské kolo, a opäť dopadli na zem. Zrazu k Lune priskočil zelený zajko. „Kúzelná čistinka je len zopár skokov tamtým smerom. Alebo zopár mávnutí,“ dodal, keď si všimol Lunine krídla. Zrak mu klesol na jej kopýtka. „Alebo si chvíľu zacválaš… Čo za zvieratko vlastne si?“

„Mesačný jednorožec,“ odvetila Luna.

„Mesačný jednorožec!“ zalapal po dychu zajko. „Fíha!“

„Som ako normálny jednorožec, len so špeciálnym rohom,“ vysvetlila mu.

Zajkovia zmätene pozreli na obyčajne vyzerajúci roh na Luninej hlave.

„Teraz nič nerobí,“ doplnila Luna. „Ale keď vyjde mesiac, žiari!“

„FÍHA!“ zhíkli opäť zajačikovia.

Luna vedela, že raz sa jej roh rozžiari a bude pripravený predviesť svoje kúzlo. Na ten okamih čakala tak dlho, až sa začínala báť, že nikdy nepríde! Ale minulú noc, hneď ako vyšiel mesiac, jej roh zasvietil prvýkrát. Luna bola taká šťastná, až sa preháňala vzduchom a robila piruety ako nejaká akrobatická hviezda. Svietiaci roh ju viedol cez Cukríkový kaňon smerom ku Kúzelnej čistinke.

Teraz, keď začal konečne žiariť, znamenalo to, že sa v nej hromadí čarovná moc a nepotrvá dlho, kým Luna zistí, čo dokáže…

„Všetko príde v ten správny čas,“ chlácholila ju mamička.

Luna dúfala, že správny čas bude už čoskoro. A NAOZAJ dúfala, že jej roh dokáže niečo parádne!

„Ideš na Rozkvitnutý festival?“ spýtal sa oranžový zajačik.

Luna prikývla. „A tento rok sa zapojím aj do Súťaže rozkošnosti.“

„Je pravda, že si vskutku rozkošná,“ povedal biely zajko, až mu zružoveli ušká.

„Ďakujem veľmi pekne,“ odvetila Luna. „Aj ty! Ale Súťaž rozkošnosti nie je o tom, ako vyzeráš. Hlavné je všetkým ukázať, čo ťa robí výnimočným.“

„A čo robí výnimočnou teba?“ spýtal sa ružovo-biely zajko.

„No predsa môj roh!“ zasmiala sa Luna. „Ale už sa musím ponáhľať. Rada som vás všetkých spoznala. Zbohom!“

Zajačikovia opäť poskákali do trávy ako žabky. Luna vyletela k oblohe a pokračovala v ceste medzi obláčikmi z cukrovej vaty.

S vystupujúcim slnkom Roztomilandia rozkvitla farbami. Vďaka teplu sa pootvárali aj cukríkové kvety. Luna letela ponad Pole usmievavých slnečníc, keď sa jej naskytol neodolateľný pohľad — krištáľovo čisté jazierko.

„Jedna rýchla zastávka určite nezaškodí,“ povedala si. Pristála a sklonila hlavu, aby sa napila. Voda bola sladká a studená a okamžite ju zbavila únavy. Teraz som čerstvá a pripravená na súťaž! pomyslela si Luna. Ešte si musím skontrolovať detaily…

Z batoha vytiahla kúsok papiera a akurát si otvárala pozvánku, keď ju z ničoho nič vyrušili zvláštne zvuky. Šuchotanie, funenie a pískanie. Akoby vychádzali z jednej slnečnice — z tej, ktorej lupienky sa ešte nestihli roztvoriť. Luna sa prikradla bližšie a vnútri uvidela usalašenú malinkú chrápajúcu suši-myšku.

„Ahoj, malinký…“ začala.

„Pipa ťa zachráni!“ skríkol ananás.

„POČKAJTE!“