Ema a její kouzelná zoo
Nesmělá vydra

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo - Nesmělá vydra – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Když zvířátko vyběhlo ven, Ema se nadšeně usmála. Maličká vydra měla zářivé oči a rozježenou hnědou srst, která jí trčela na všechny strany. Emě blesklo hlavou, že je to jedno z nejkrásnějších mláďat, jaké kdy viděla!

Se zvláštním poděkováním Natalii Dohertyové

Pro Thea

Kapitola jedna

Tajemství pondělního rána

„Crrrrrr! Crrrrrr!“

Když dole v obývacím pokoji zazvonil telefon, Ema Parkerová prudce otevřela oči. Bylo velice brzy a podle tlumeného světla, které pronikalo skrz závěsy do pokoje, Ema poznala, že sluníčko ještě pořádně nevyšlo.

„Kdo může volat takhle brzy?“ zamumlala a rozespale si protřela oči.

Během školního roku ji většinou budil africký slon Oskar, který hlasitě troubil ve výběhu. Ema totiž bydlela přímo v zoologické zahradě.

Záchranná zoo byla úžasné místo, kde mohla najít bezpečné útočiště ztracená a raněná zvířata nebo zvířata bez domova. Před pár lety ji založil Emin prastrýček Horác Higgins, slavný odborník na zvířata a badatel, který byl právě na jedné ze svých výprav po světě.

Emina maminka Lucy pracovala v zoologické zahradě jako veterinářka a žily společně v útulném domku na jejím okraji. To znamenalo, že Ema mohla chodit za zvířaty, kdykoli se jí zachtělo. Považovala se za nejšťastnější holčičku na světě, protože tam mohla žít. Ema totiž zvířata milovala víc než cokoli jiného.

Telefon nepřestával zvonit a Ema zaslechla, že se otevřely dveře maminčina pokoje a pak uslyšela kroky mířící do přízemí. „Haló?“ řekla maminka ospale do sluchátka.

Najednou Emu něco napadlo. „Monty, spíš?“ zašeptala ustaraně. „Doufám, že není nějaké zvíře nemocné!“ Ema věděla, že noční ošetřovatelé volávali Lucy v případě nutnosti v jakoukoli dobu, aby okamžitě přišla na pomoc.

Na chvíli se rozhostilo ticho. Potom se v nohách postele hned vedle Eminých chodidel zavrtěla přikrývka. Zpod ní vykoukl chlupatý obličejík s velkýma zlatýma očima.

Monty byl maličký lemur s hebkou srstí a dlouhým zatočeným ocáskem. Byl to Emin nejlepší kamarád a bydlel s ní a její maminkou v domku. Ema a Monty dělali všechno společně – dokonce si i povídali!

Ema o svých šestých narozeninách totiž zjistila, že rozumí vrčení, štěkání a vřískotu zvířat a že s nimi dokonce dokáže mluvit. Díky tomu bylo bydlení v Záchranné zoo ještě zábavnější! Ema však své tajemství nikomu neprozradila – dokonce ani mamince.

Monty vztyčil špičatá ouška, aby slyšel, co Lucy říká do telefonu. Ema věděla, že lemuři mají vynikající sluch – mnohem lepší než lidé. „Myslím, že se směje, Emo!“ zašvitořil.

V tu chvíli Emě spadl kámen ze srdce. Také ona už slyšela, že maminka vesele klábosí s tím, kdo je na druhém konci telefonní linky. To znamenalo, že žádné zvíře není raněné ani nemocné. „Co se tam děje, Monty?“ vyzvídala.

Montymu se zachvěla ouška. „Lucy se vrací po schodech nahoru,“ vypískl. „Možná se to dozvíme.“

V tu chvíli Ema opět uslyšela kroky na schodišti a vzápětí se ozvalo tiché zaťukání na dveře jejího pokoje.

„Emo, už jsi vzhůru?“ zeptala se Lucy a strčila dovnitř hlavu. Ema a její maminka měly stejné vlnité tmavé vlasy a na tvářích pihy. Lucy se nadšeně usmívala. „Mám pro tebe překvapení!“ řekla. „Rychle, vyskoč z postele a pojď se mnou!“

„Jaké překvapení? Kam jdeme?“ zeptala se Ema.

„Uvidíš!“ odpověděla maminka. „Něco na sebe hoď a počkej na mě dole.“

Ema sledovala, jak se maminka vrací zpátky do svého pokoje a vesele si přitom brouká. „To je divné! Co se asi děje?“ pošeptala Montymu, když se chvatně oblékla a zavázala si tenisky.

Monty vyskočil z postele a uvelebil se jí na rameni. „Jdu taky!“ zašvitořil nedočkavě.

Když Lucy seběhla po schodech do přízemí, Ema s Montym už čekali u dveří. Vesele se na ně usmála. „Takže můžeme jít!“ řekla, vyšla s nimi z domku a zamkla dveře.

„Kam jdeme?“ zeptala se znovu Ema. „Co se děje?“

„Slibuju, že se to brzy dozvíš,“ ujistila ji maminka.

K Eminu překvapení zamířila maminka přímo k džípu, který parkoval u domu, a nastoupila.

Ema se posadila vedle ní a s Montym na klíně si zapnula bezpečnostní pás. Lucy nastartovala a všichni tři pomalu projížděli zoologickou zahradou. Brzké ranní slunce vrhalo zlatavé světlo na rozkvetlé záhony a vysoké střechy domu prastrýčka Horáce. To obrovské panské sídlo patřilo rodině Higginsových už mnoho desítek let a právě v něm bydlelo několik plazů ze Záchranné zoo.