Hvězdy fotbalového hřiště
Kane

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Harry Coninx

Hvězdy fotbalového hřiště - Kane – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Tato kniha je beletrizovanou biografií popisující některé z klíčových milníků dosavadní kariéry Harryho Kanea.

Některé události zde popsané jsou založené na představivosti autora a pravděpodobně zcela neodrážejí to, co se skutečně odehrálo.

This edition is published by agreement with Ransom Publishing Ltd.

© 2022, Ransom Publishing Ltd.

Translation © Petr Jiříček, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-253-6057-6

ISBN e-knihy 978-80-253-6441-3 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-6442-0 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-6440-6 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

Pro Nashe, jediného z mých přátel,
který není fanouškem Arsenalu.

1

Na vrcholu

Květen 2021, King Power Stadium, Leicester, Anglie
Leicester City versus Tottenham Hotspur

„Kolik Zlatých kopaček jsi už vyhrál?“

„Tři, teda až skončí tenhle zápas,“ odpověděl Harry a pohlédl na svého spoluhráče Dele Alliho.

Právě stáli v tunelu na King Power Stadium v Leicesteru, kde je čekal poslední zápas sezony Premier League.

Kdyby dnes Spurs vyhráli, dostali by se v příští sezoně do Evropy. Pro Harryho však byly aktuálně důležitější věci, o které hrál. Na čele tabulky střelců byl po boku Mohameda Salaha a potřeboval skórovat, aby získal třetí Zlatou kopačku v kariéře.

„Budu se ti maximálně snažit pomoct,“ dodal Heung-Min Son, který stál vedle nich.

„Dlužíš mi pár asistencí,“ zažertoval Harry. On sám přihrával Sonovi na góly celou sezonu, v jednom zářijovém zápase dokonce čtyřikrát.

„Proti Leicesteru stejně vždycky skóruješ,“ řekl Dele. A měl pravdu. Harry dal Liškám v patnácti zápasech hned šestnáct gólů.

„Harry skóruje proti všem,“ zasmál se Son.

Atmosféra uvnitř King Power Stadium byla ohlušující. Po největším ataku pandemie covidu-19 mohli fanoušci poprvé po více než roce zpátky na stadion – a dávali o sobě patřičně vědět.

„To je hukot, co?“ zamumlal Dele. „Proč jsou tak nabuzení? Myslel jsem, že už se kvalifikovali do Ligy mistrů.“

„Kde ses ztratil, chlape?“ zasmál se mu Harry. „Taky dnes potřebují vyhrát!“

Harry věděl, že porazit Leicester nebude snadné, navíc Liverpool se Salahem v čele hrál ten den mnohem jednodušší zápas – doma proti Crystal Palace. Harry požádal jednoho z trenérů, aby ho o souběžně hraném zápase informoval od postranní čáry. Chtěl přesně vědět, co musí udělat, aby Salaha porazil.

„Nenechte je dát rychlý gól, kluci!“ zakřičel Harry, když vycházeli na hřiště. „My ty jejich fanoušky umlčíme.“

Avšak už po patnácti minutách se Jamie Vardy řítil sám na branku a vzápětí upadl po zákroku Tobyho Alderweirelda. Po krátké kontrole u videa rozhodčí ukázal na penaltový puntík. Vardy se zvedl a pokutový kop proměnil.

Leicester vedl, ale Harry mezi jeho hráči stále cítil nervozitu. Věděli, že si nemůžou dovolit inkasovat. Těsně před poločasem se Spurs naskytla šance. Sonova skákavá přihrávka se odrazila od obránce Leicesteru a vyplula vysoko nad hráče. Harry si míč, který k němu plachtil, pohlídal a ocitl se nehlídaný uprostřed pokutového území soupeře. Otočil se a pravou nohou prudce vystřelil z voleje. Míč proletěl kolem brankáře Schmeichela a zapadl do sítě. Harry se dočkal svého gólu!

„Říkal jsem, že ti pomůžu!“ křičel Son, zatímco fanoušci Spurs na stadionu propukli v jásot.

„S tebou to ale nemělo nic společného!“ smál se Harry.

O poločase byl stav 1:1. Nejdřív ze všeho Harry vyhledal asistenta trenéra. Potřeboval vědět, kdo, pokud vůbec někdo, skóroval za Liverpool.

„Jsou o gól napřed, ale díky Manému, ne Salahovi,“ řekl mu trenér. Harry měl v boji o Zlatou kopačku náskok jednoho gólu a do konce utkání zbývalo pouhých 45 minut.

Spurs stále mohli pomýšlet na vítězství, jenže druhý poločas začal tím nejhorším možným způsobem – inkasovaným gólem z další penalty. Opět ji proměnil Vardy a znovu poslal Leicester do vedení.

„Pojďme, kluci!“ křičel Harry, protože se chtěl ujistit, že spoluhráči nebudou pokračovat se svěšenými hlavami. Věděl, že kdyby se jim podařilo skórovat, Leicester zpanikaří.

Patnáct minut před koncem se Spurs dočkali vyrovnání. Kasper Schmeichel se zoufale natahoval po míči z rohového kopu, který se k němu stočil, a srazil si ho do vlastní sítě.

„Jsi naštvaný, že ses ho ani nedotkl, co?“ uchechtl se náhradník Gareth Bale, když si všiml zklamání v Harryho tváři. Blížila se devadesátá minuta, ale stav byl stále 2:2. Leicester chtěl rozhodnout, ale díky tomu nechával vzadu skuliny pro útok Kanea, Balea a Sona.

Právě Bale obdržel dlouhý pas dopředu a posunul míč na Sona, který se otočil a přihrál Harrymu. Ten přeskočil obránce a vyhnul se vybíhajícímu brankáři. Harry se zoufale snažil vystřelit, chtěl dát svou druhou branku, ale nedokázal najít cestu.

„Harry! Teď!“

Baleovo volání upoutalo jeho pozornost. Harry si všiml, jak jeho spoluhráč číhá na okraji pokutového území, poslal míč jeho směrem a velšský křídelník ho nemilosrdně napálil do sítě.

Spurs vedli a diváci Leicesteru ztichli.

V nastaveném čase přidal Bale ještě čtvrtý gól, a zpečetil tak vysokou výhru Tottenhamu 4:2 a s ní i účast v evropských pohárech pro příští sezonu.

Harry ale nehleděl tak daleko dopředu. Okamžitě sprintoval ze hřiště a hledal trenéra, který měl zprávy o zápasu Liverpoolu.

„Tak co?“

„Dokázal jsi to!“ odpověděl trenér s úsměvem. „Máš třetí!“

Poté, co mu realizační tým a spoluhráči pogratulovali, přistoupil k Harrymu funkcionář Premier League a předal mu dvě trofeje. Harry nejenže vyhrál potřetí Zlatou kopačku, ale získal taky cenu pro nejlepšího nahrávače s největším počtem asistencí v lize.

Harry trofeje převzal a zapózoval s nimi fotografům, ale v hlavě už se mu honilo to, co mělo následovat. Už za několik týdnů bude kapitánem Anglie na mistrovství Evropy. Těšil se, že se fotbal konečně vrátí domů, a doufal, že kolébka fotbalu získá z velkého turnaje kýženou trofej.

2

Vzhůru hleď

Rok 2004
Chingford Foundation School, Chingford, Anglie

„Chyť druhou stranu, jdeme!“

Harry uchopil základnu brankové konstrukce, narovnal se a pomohl bratrovi zvednout branku do vzduchu, pak ji oba napůl přehodili a napůl přetáhli přes plot.

„No tak, pohyb! Neflákej se!“ popoháněl ho jeho bratr Charlie, zatímco probíhali zahradní brankou.

Chlapci měli štěstí. Jejich zahrada v severním Londýně sousedila s parkem Ridgeway a oni toho rádi využívali. Trénovat penalty na zahradě byla jedna věc, ale s přibývajícím věkem potřebovali na pořádnou střelbu víc prostoru.

Navíc poté, co okno do kuchyně dostalo přímý zásah, jejich máma trvala na tom, aby hráli fotbal daleko od všeho cenného a křehkého.

„Počítám, že máme ještě pár hodin, než se úplně setmí,“ řekl Charlie a zamžoural do pomalu zapadajícího slunce. Byl starší než Harry a jeho mladší bratr se na něj obracel s prosbou o radu ve všech fotbalových záležitostech – stejně jako ve spoustě dalších věcí, které s fotbalem vůbec nesouvisely.

„Hej, hej!“ zakřičel Charlie, když Harry položil branku.

„Co je?“

„Jestli mám chytat, měl bys tu bránu radši otočit. Nehodlám celou dobu mžourat do slunce!“

Harry se zasmál a otočil branku tak, aby byla odvrácená od slunce. Znamenalo to sice, že do něj bude mžourat on, ale jestli chtěl trénovat, musel to vzít na sebe.

Harry položil míč na zem asi deset metrů od branky.

„Jsi moc blízko!“ nesouhlasil Charlie, napochodoval dopředu a špičkou boty odkopl míč dál. „No tak, Harry! Zítra je tvůj velký den. Jaký smysl má střílet odsud?“

Charlie měl pravdu. Zítřek skutečně bude velký. Do Harryho školy měl přijet David Beckham, kapitán anglické fotbalové reprezentace a legenda Manchesteru United.

Beckham totiž kupodivu taky navštěvoval Chingford Foundation School, když byl malý – a právě kvůli němu se Harry rozhodl, že se stane profesionálním fotbalistou.

„Představ si, že je to poslední minuta zápasu proti Řecku!“ zvolal Charlie, když Harry položil míč na zem. Byl teď mnohem dál a svého bratra sotva slyšel.