Q a kouzelná prakniha

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Březinová

Q a kouzelná prakniha – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Ivona Březinová, 2022

Illustrations © Sylva Francová, 2022

www.brezinova.cz

ISBN tištěné verze 978-80-00-06900-5

ISBN e-knihy 978-80-00-06915-9 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-06916-6 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-00-06914-2 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

O dědově noze

Děda si balil věci do velké tašky. Pyžamo, župan, ručník. Taky kartáček na zuby a pastu. Holicí strojek a mobil s nabíječkou. A spoustu knih. Osmiletý Robin nespokojeně přihlížel.

„Můžeš mi volat,“ obrátil se na něj děda.

„Proč musíš do nemocnice?“ mračil se kluk.

„Vždyť víš. Aby mi spravili nohu. Nechci, aby mě pořád bolela,“ usmál se dědeček.

„Hm. A kdo mi večer bude číst?“

„Co máma s tátou?“ nadhodil děda.

„Nemají čas,“ zabručel Robin.

„Tak si čti sám. Vždyť už to umíš,“ poradil děda vnukovi a do ucha mu zašeptal: „Až se vrátím z nemocnice, zkusíme spolu najít praknihu.“

O praknize

„Co je to prakniha?“ vykulil Robin oči na

dědečka.

„Stará kniha. Hodně stará. Přímo prastará,“ pronesl děda důležitě.

„Ukaž mi ji, dědo,“ škemral Robin.

„Nemůžu,“ namítl dědeček. „Vždyť ti povídám, musíme ji nejdřív najít.“

„A ty víš kde?“

„Zatím jenom tuším,“ řekl děda a dodal: „Znám říkanku, kterou mě kdysi učila moje babička. Poslouchej:

Dupy, dupy, dup,

zasadil jsem dub.

V dubu vzácná kniha,

vyprávění skrývá.“

„Jaké vyprávění? Já to chci vědět!“ poskakoval Robin netrpělivě.

„Musíš počkat,“ odbyl děda vnuka. „Než se vrátím, trénuj čtení. Přečíst praknihu, to nebude jen tak.“

O Dorce

Robin nemohl čekat, až se děda vrátí z nemocnice. Musel knihu začít hledat hned. Jenže sám?

Za plotem zahlédl Dorku. Bydlela hned vedle a chodila s ním do třídy. Teď seděla na houpačce. Vlasy jí vlály kolem uší. A při každém zhoupnutí se nad plotem vynořily podrážky jejích bot. To se Robinovi líbilo.

„Pojď se mnou hledat knihu!“ zavolal přes plot na spolužačku.

„Ty jsi ztratil knihu?“ křikla Dorka z houpačky.

„Neztratil. Já ji zatím ani nenašel.“

Dorka zbystřila. Znělo to bláznivě. Seskočila z houpačky a přelezla plot.

O stromu, který dupe

Za domem rostlo několik stromů. Robin stál pod jedním z nich. Zakláněl hlavu a díval se do větví. Div si hlavu nevykroutil.

„Mohl by to být tenhle?“

„Nevím,“ pokrčila Dorka rameny. „Zkus zadupat.“

„Proč zadupat?“ nechápal Robin. „Strom není zajíc. Ničeho se nepoleká. A nikam neuteče.“

„Ale v té básničce se dupe,“ stála si Dorka na svém. „Sám jsi to říkal.“

„To je pravda,“ zafuněl Robin. „Jenže jsem zapomněl, jak to přesně bylo.“

„Zkus si vzpomenout,“ nabádala ho Dorka. „Bez básničky praknihu nenajdeme.“

Robin zakoulel očima. Na verše moc nebyl.

„Dupy, dupy, dup. Zasadil jsem…“

O borovici, která se nerýmuje

„Borovici!“ vyhrkl Robin. „Myslím, že v básničce bylo zasadil jsem borovici. Podívej, tady jedna roste!“ ukázal na strom před sebou.

Jenže Dorce se to nezdálo.

„Tahle borovička je moc malá. Určitě tu neroste dlouho. V ní prakniha schovaná nebude. A navíc…“

„Co? Co navíc?“ bručel Robin.

„Borovice se do básničky nehodí. Vůbec se tam nerýmuje,“ prohlásila Dorka.

„Jak, nerýmuje?“

„Rýmuje se třeba liška a šiška,“ vysvětlovala Dorka. „Nebo zajíc a krajíc.“