Tajemství šťastných vztahů

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.bizbooks.cz

www.albatrosmedia.cz

Denisa Říha Palečková

Tajemství šťastných vztahů – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Denisa Říha Palečková, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-265-1094-9

ISBN e-knihy 978-80-265-1096-3 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-265-1097-0 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-265-1095-6 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

ÚVOD

Když mi bylo dvacet, žila jsem ve svém prvním dlouhodobém vztahu. Říkala jsem si „No…, ten sex…, ne že by to bylo špatný, ale dobrý to taky není… V tom sexu přece musí být něco víc!“ A tak začala cesta, která mě dovedla až k mé profesi.

Můj přítel tehdy nadšeně souhlasil, abychom spolu jeli na kurz, kde se naučíme něco víc o sexu. A naučili jsme se toho spoustu o sobě a o životě. Byla to moje spása, protože – aniž bych si to uvědomovala – do té doby jsem nežila sebe.

Netušila jsem, jak moc jsem byla sama od sebe odpojená. Hodná holka, která se snaží dělat věci správně. Dobře studovat, dobře vypadat… Vedla jsem krásný život: Studovala jsem v Praze a v německé Kostnici u nádherného Bodamského jezera, měla jsem skvělé přátele i kluka, podporující láskyplnou maminku, prostor dělat věci, které mě baví. Přesto jsem se ráno budila s úzkostí a nervozitou, jak ten další den přečkám.

Tlačila jsem na sebe. Měla jsem pocit, že nejsem dost dobrá. Že nejsem dost chytrá, dost šikovná, dost hezká. A že to někdo prokoukne. Jako bych měla skrývat, kdo opravdu jsem. Přitom jsem byla krásná, chytrá a šikovná. Byla jsem citlivá, zářící a měla nezvyklé kouzlo. Jen jsem to v sobě neviděla. 

Díky vědomé práci s tělem, dotekem, sexualitou a duší jsem postupně objevovala, jak moc jsem v té době „nebyla v těle“. Jak moc jsem se vzdálila sama sobě a svým pocitům. Naštěstí jsem se ale k sobě zase začala vracet, a postupně jsem „rozmrzla“. Do mého těla i duše se vrátil život. A mně se vrátila chuť do života!

Na kurzech, které mi tak pomohly, jsem postupně začala tlumočit a asistovat. Navštěvovala jsem mnoho dalších kurzů a výcviků, doma i v zahraničí. Následovala jsem svou vášeň. V roce 2002 jsem vedla svůj první seminář. A dnes, po dvaceti letech, se ohlížím s obrovskou vděčností, kolika lidem jsem mohla pomoci na jejich cestě.

V mé rodině jsem nebyla jediná, kdo v životě tápal a trápil se. Z příběhů mámy a babičky vím, že zažívaly dlouhé roky, které pro ně byly utrpením. Moje maminka se rozváděla dvakrát a vdávala třikrát. Obě mé babičky byly rozvedené. A pokud by to ve 20. letech 20. století bylo snazší, rozvedli by se nejspíš i mí praprarodiče. Alespoň ti jedni, které znám z vyprávění.

Vztahové utrpení pro ně zpravidla začínalo po narození dětí. Příchod potomka narušil jejich vztah, narušila se sexualita. Dnes bych s tím, co vím, řekla, že velkou roli sehrálo trauma při a po porodu. O něčem takovém se ale tehdy nemluvilo. Odcizení rodičů ovšem následovalo a do roka bylo po vztahu.

Dnes chápu, že i tahle rodová historie mě vedla k tomu, abych vztahy a intimitu začala studovat. Abych se začala učit, jak se dělá vztah, který po pár letech neskončí. Jak pečovat o intimní život, aby nejen nebyl plný strádání, ale aby vášeň po pár letech nevychladla.

Mí předci nebyli zdaleka sami, kdo se ve vztazích a sexu trápili. Soudobé statistiky vypovídají o tom, že polovina manželství se rozvádí do tří až pěti let po uzavření sňatku. Přibližně 80 procent vztahů se rozpadá.

Znamená to, že si ti dva špatně vybrali? Zdaleka ne! Jen nejsme vybaveni znalostmi, jak se takový hezký vztah dělá. Jak o něj dlouhodobě pečovat. Jak udržovat lásku, vášeň a intimitu. Kdo z nás měl to štěstí, že mohl hezký vztah odkoukat od svých rodičů? Když tuto otázku pokládám na svých kurzech, ze sta rukou se zvednou čtyři…

Ale my se to můžeme doučit! A protože nechci, aby se další a další vztahy a rodiny rozpadaly jen proto, že ti dva, kteří se milují, neví, jak spolu v praxi žít, tak to učím. Jsem nesmírně vděčná za to, že slýchám a čtu věty typu: „Ani by mě nenapadlo, že po třiceti letech manželství, kde panoval chlad a odcizení, se můžeme milovat ještě víc než na začátku! Že naše sexualita bude tak živá a mnohem krásnější!“ Slyšela jsem tato slova v různých obměnách od párů všech generací. Od párů, nad kterými psychologové a sexuologové zlomili hůl a radili jim, ať jdou raději od sebe. Od párů, které už neviděly jiné východisko než rozvod… ale láska jim nedala, aby nevyzkoušely „ještě něco“.

A ochutnávku „toho něčeho“ právě držíte v rukách. Lidé se mi svěřují se svými trápeními, osobními i vztahovými. A já jim pomáhám najít cestu k sobě – k sobě samým a k sobě navzájem.

V ruce držíte knihu, která ukazuje cestu. Cestu k lásce, pochopení a soucitu. Se sebou samými i s našimi blízkými.

Ať vám tyto řádky otevřou oči, rozezní vaši duši, dodají naději a ukáží cestu k radosti, lásce a svobodě. Ať díky nim dáte sbohem limitům a bolestem, které byly doteď součástí vašeho života.

S láskou

Palma de Mallorca, 12. 2. 2022

LÁSKA
a VZTAHY

POLARITA A PŘITAŽLIVOST

Dodnes si pamatuji, jak sedím v krásné budově Univerzity Karlovy v pražské Hybernské ulici na jedné z přednášek z cyklu gender studies. Coby nadšená studentka sociologie jsem toužila dozvědět se víc o nové mezioborové disciplíně genderových studií. „Kdyby nebylo stereotypů ve výchově kluků a holčiček, žádné větší rozdíly mezi muži a ženami by neexistovaly.“ Tak nějak si pamatuji shrnutí z přednášky. Jistě, jsou tu biologické rozdíly, ale prý jen vlivem stereotypů v přístupu k ženám a mužům, dívkám a chlapcům si udržujeme svou různorodost…

Ten koncept mě tenkrát nadchnul! Jak objevné! Zapáleně jsem ho obhajovala před svým nevlastním otcem, který prohlásil, že „je to úplná blbost“. Dnes mu dávám za pravdu.

Souhlasím, že výchova má vliv na naše prožívání. Rozhodně ale nesouhlasím s tím, že jako chlapci a dívky, muži a ženy jsme ve svém prožívání stejní. Protože nejsme! Jasně, najdeme takové ty výjimky potvrzující pravidlo. Ale je vážně nesmírně úlevné seznámit se s odlišnostmi v prožívání, protože to usnadní porozumět jeden druhému.

„Skočím jen pro chleba, za pět minut jsem zpátky,“ slibuje žena a mizí v útrobách supermarketu. Tušíte, jak to dopadne? Asi ano… Moc nepřeženu, když budu tvrdit, že se vrátí tak za půl hodiny či hodinu – záleží na velikosti obchodu – s plným nákupním košíkem. A je docela možné, že na ten chleba i zapomene. Zato objeví spoustu dalších užitečných věcí!

Stereotyp? Ano, jak vyšitý. A funguje. Jak jinak by bylo možné, že pro většinu z nás platí například toto:

•Muž tráví víc času na toaletě. Žena zas v koupelně, zejména když se má připravit na odchod „mezi lidi“.

•Když máte vyrazit výlet, odchází žena z domova zpravidla později, než se naplánovalo. A cesta do cílové destinace jí trvá déle než muži, protože prostě po cestě potřebuje víc zastávek.

•Když má muž špatnou náladu, chce být sám. Když má žena špatnou náladu, chce to s mužem řešit.

A mohla bych vypisovat další a další příklady. A v zájmu korektnosti samozřejmě dodávám: Čest výjimkám!

Je to škatulkování? Je. Jenže pozor, škatulky nám pomáhají se ve světě lépe orientovat. Teprve když se z nich stává dogma, začnou nás negativně omezovat. S rozumným přístupem nám slouží jako mapa.

Ve své praxi vídám, kolik utrpení vzniká jen proto, že o tom druhém předpokládáme, že prožívá svět podobně jako my. Chybně pak interpretujeme jeho či její potřeby. Přikládáme slovům jiný význam, než s jakým byla vyřčena. Dotýkáme se partnera či partnerky tak, jak bychom si to přáli pro sebe. Vyjadřujeme mu nebo jí lásku způsobem, po kterém toužíme my sami. Mlčení i mluvení si vykládáme na iks různých způsobů a často bohužel špatně. 

Ze všech těchto důvodů a desítek dalších se pojďte seznámit s POLARITOU mezi mužem a ženou. (Respektive, ona polarita je nezbytná i v homosexuálních vztazích, kde jeden z partnerů zastupuje víc ženské a druhý víc mužské energie.)

K čemu nám taková polarita vlastně je? Například se podílí na tom, že k sobě cítíme přitažlivost, ten opačný náboj způsobuje jiskření. Kde se polarity nedostává, tam se vytrácí vášeň. Může tam být přátelství, porozumění, spolupráce…, ale ne jiskra. Na druhou stranu někdy se stává, že polarity je mezi partnery až moc. Ve vztahu to pak jiskrami přímo srší, ale taky to v něm vře, bouří se a blýská.

Pojďte se inspirovat, jak se ve vysoce polaritních vztazích neprohádat k rozchodu a jak zažehnout jiskru ve vztazích nepolarizovaných. Třeba mezi dotazy najdete ten svůj…

Chci získat víc mužovy pozornosti

Milá Deniso. Máme asi s partnerem obrácenou polaritu. Já jsem zaměřená na cíl, taky zamlklá. Zatímco on je schopný kdekoho zastavit, aby si jen tak poklábosil. Jenže já při milování nechci být v té „mužské“ roli! Chci, aby to byl partner, kdo iniciuje sex! Ne aby pasivně vyčkával, co já… Už skoro dva roky kvůli tomu z našeho milování není nic. V podstatě máme hezký pracovně-přátelský vztah. Co s tím?

Mužsko-ženská polarita je v naší společnosti opravdu významně narušená, a tak podobné situace nastávají u mnoha párů. Částečně je to i tím, že ženy a muži dnes vyrůstají v podobných podmínkách. Ještě na začátku 20. století byly například na univerzitách studentky spíše za černé ovce. Uvažovalo se sice o zřízení čistě ženských univerzit, ale nakonec ženy začaly vstupovat na vysoké školy mezi muže. A tím pádem do mužského systému.

Schválně se zamysli se nad tím, jak to dnes vypadá v takové běžné škole. Platí tam spousta mužských principů: Sedíš v lavici, nehýbeš se, vyžaduje se od tebe disciplína. Máš přesně dáno, kdy se smíš zvednout, hýbat, mluvit. Je to opravdu hodně strukturované. Ve velké míře se tam uplatňuje logika a racionalita, na pocity se takový ohled nebere. Důležité je, aby vše bylo zdůvodněno a vysvětleno. To je velmi maskulinní přístup.

Na smíšené školy pak navazuje smíšené pracovní prostředí. Což je sice genderově ohromně korektní, ale víc a víc to vede k tomu, že si ženy osvojují (a nakonec i skvěle zvládají) „mužské“ aktivity a kvality typu plánování a disciplína. A naopak muži se rozvíjejí v takzvaně ženských kvalitách, jako je citlivost a empatie. Dnes už také není výjimečné, že žena chodí do práce a muž zůstává na rodičovské dovolené. Potud se to zdá v pořádku, to jsme přece ve jménu rovného přístupu chtěli. Potíž je, že v součtu má tahle ztráta mužské a ženské vyhraněnosti své dopady na intimní soužití a mimo jiné způsobuje právě i snížení vzájemné přitažlivosti. Zjednodušeně řečeno to ve vztazích moc nejiskří.

Dnešní vztahy jako by byly spíš přátelské a kolegiální. S partnerem se na všem domluvíte, skvěle si rozumíte… Však jste víceméně stejní, že ano? A ta rádoby stejnost znamená ve výsledku pro spoustu párů oslabení intimního života. Ony totiž mezi kolegy a kamarády extra jiskry obvykle nepřeskakují. A stále víc dvojic pak řeší, jak k sobě vzájemně cítit lásku a přátelství a současně udržet intimní život.

V dotazu zmiňuješ, že tvůj partner mluví víc než ty. Povídání, sdílení a radost z komunikace opravdu patří spíš k ženským kvalitám. Navíc ve vztahu to funguje tak, že jedno podporuje druhé. Takže čím víc jeden mluví, tím víc je druhý zamlklý. Jedna z možností, jak v tomto kontextu upravit polaritu proto je, aby se tvůj muž zastavil a jednoduše zavřel pusu. A počkal, až se rozmluvíš ty. Vzniklé ticho dříve nebo později zaplníš svými slovy a svojí energií.

Samozřejmě to neznamená, že by tvůj muž měl úplně rezignovat na komunikaci. Stačí, když v partnerských chvílích začne trochu experimentovat. Občas se zastaví, přestane mluvit a dá ti prostor. On se tím dostane víc do mužské polarity, do klidu a do ticha. A tobě se otevře prostor vstoupit víc do ženské polarity, začít mluvit a sdílet.

Druhá část tvé otázky směřovala k milování. Partner obvykle čeká, až začneš vyvíjet nějakou aktivitu? To je také příklad opačné polarity. V oblasti intimity náleží aktivita muži. Muž je penetrující princip. Je to archetypálně dobyvatel, který jde do akce, a odtud plyne i jeho síla. Ženský archetyp proti tomu spočívá v přitahování a přijímání – to ostatně vyplývá už z podstaty ženského těla. Ideálně by to mělo být tak, že mužské akci předchází jakýsi energetický impuls nebo pozvánka ze strany ženy. Bohužel mnoho žen už tak trochu pozapomnělo, jak se to vlastně dělá.

Většina jich totiž žije velmi disciplinovaně. Ráno běží do práce, kde prosedí spoustu hodin. Cestou z práce vyzvedávají děti, nakupují a plní hromadu dalších úkolů. Stávají se z nich extra výkonné mistryně logistiky. Jenže tím v sobě posilují mužské kvality, odpojují se od svých ženských potřeb, a ve výsledku je to strašně vyčerpává. Čím víc totiž my ženy používáme v práci hlavu a logiku, tím víc potřebujeme vytvořit si po pracovním čase alespoň malý prostor, kdy se vědomě spojíme se svým tělem a se svými pocity. Možností je spousta: skrze pohyb, tanec na oblíbenou píseň, napustit si vanu… Jde o to jít vědomě do prožitku svého těla. A má to pro nás velký význam, i kdyby to mělo být třeba jen deset minut.

„Jako ženy jsme si zvykly, že je důležité, abychom byly chytré a výkonné. Což je dobrá vlastnost do práce, ale nikoliv do partnerství.“

Jeden z mých oblíbených duchovních učitelů David Deida říká, že „mužská praxe je disciplína a ženská praxe je potěšení“. Máte to ve vztahu naopak? Nesoustřeď se primárně na toho druhého, začni u sebe a kultivuj svoji vlastní polaritu. Pokud máš tedy doma sexuálně neaktivního partnera, zamysli se nad tím, jak ty můžeš posílit své ženské kvality. K tomu ti může pomoci například pobyt v ženské skupině, ale taky tanec, masáž, péče o sebe a podobně.

Na svých seminářích ženy učím, jak v sobě přesně tyhle ženské kvality rozvíjet. Jak víc vnímat svoje srdce. Jak víc prožívat a milovat vlastní tělo. Jak být ukotvená sama v sobě. Protože i tyhle drobné změny dokážou pohnout soukolím. Funguje takzvaný efekt motýlích křídel, který říká, že mávnutí křídla motýla v jedné části světa může způsobit tornádo na konci druhém. A ve vztahu to platí stejně. Mnoho účastnic mi pak vypráví, že když přišly ze semináře domů, jejich partneři byli jak proměnění. I ti, kteří se svým ženám běžně nevěnovali, je najednou zahrnovali pozorností, doteky a láskou. Měli chuť se s nimi milovat, i když předtím byli líní a neměli o sex zájem.

Je toho vážně spousta, co my ženy můžeme pro vztahové „přepólování“ udělat. Jen hodně z nás není zvyklých přemýšlet nad tím, jak toho dosáhnout. Často se snažíme vymyslet nějakou akci nebo strategii, dopodrobna to řešíme, plánujeme. Přitom jde hlavně o to vrátit se sama k sobě. Abychom se cítily dobře ve svém těle a abychom byly šťastné a nabité. A je to vlastně velmi příjemná a přirozená cesta, to vám slibuji.

JAK POSÍLIT SVOJI ŽENSKOU ENERGII

Obnovení polarity v páru je snazší, když do změny půjdete oba. Ale funguje i to, že začne jeden a protějšek se přepóluje. Někdy na tom bývá nejtěžší vydržet to bezvládí, kdy nekormidluje ani jeden. Způsobů, jak podpořit samu sebe v ženské energii je spousta. Navrhuji ti začít těmito pěti základními kroky:

1.Namísto snahy všechno stihnout a udělat si zapiš: „Není důležité, zda všechno dělám dobře, ale jestli se u toho cítím dobře!” A opravdu se starej, aby ses dobře cítila, namísto abys měla všechno perfektní.

2.K ženství patří radost prožitá v těle. Vnímej, v jakých chvílích tebou proudí. Dovol, ať takové chvíle prostoupí tvůj život. Tanec, masáž, horká koupel, zachumlání do deky s šálkem horké čokolády, mazlení s kočkou na klíně, dobré jídlo, které si opravdu vychutnáš… Zařaď tyto aktivity do svého života na pravidelné bázi.

3.Své pocity neanalyzuj a nepotlačuj, ale prožívej, vyjadřuj – a hlavně pusť! Dovol si třeba i úlevný pláč, namísto omílání myšlenek v hlavě nad tím, co by, kdyby… Vyjádřené emoce uvolní tvoje tělo i mysl, nepotřebné se odplaví a vznikne prostor pro radost.

4.Komunikuj méně slovy a více tělem. Používej letmé doteky, polibky. Obejmi svého muže, přimkni se k němu.

5.Pečuj s láskou o své tělo. Naslouchej mu. Vnímej jeho potřeby. Odpočívej, když potřebuješ. Poskakuj radostí jako malá holka, když je ti do skoku. Směj se na plné kolo. Dovol si být spontánní! Protože i o tom je ženskost.

Jak být víc přitažlivá

Milá Deniso. Muži mě berou jako kamarádku. Ti, co by mě zajímali, mě nechtějí. Občas se objeví někdo, komu se líbím já, ale ten se zase nelíbí mně. Jak to mám udělat, abych konečně našla partnera, se kterým je mi dobře, který mě přitahuje a zároveň mě i chce?

Vzpomínám si, že když mi bylo kolem dvaceti, cítila jsem se podobně. Měla jsem okolo sebe řadu nápadníků, ale nestála jsem o ně. Šla jsem s nimi třeba na rande, ale prostě to nebylo „ono“. Nebyla tam jiskra, nebyla tam radost. Nudila jsem se! Pak byli kluci, kteří se mi líbili. Ale tam jsem cítila trochu strach a odstup. A určitě jsem se v jejich přítomnosti nechovala přirozeně. Naopak jsem si dávala záležet, abych snad nepůsobila tak, že by mě mohli zajímat.

Přemýšlela jsem nad tou dynamikou: Čím to vlastně je, že si do života přitahujeme někoho, koho úplně nechceme? A ten, po kom toužíme, k nám nepřichází? Přišla jsem na to, že chybí jedna základní ingredience – takové koření, bez něhož je chuť mdlá, a to i chuť vztahů. A spočívá v tom, že nejsme tak hodní. Že se nechováme jako hodné holky nebo hodní kluci. Protože když se tak chováme, jsme pro druhé bezpeční. Jsme dobří kamarádi a kamarádky. Ale chybí nám ingredience určitého tajemna, které vytváří touhu, vášeň a jiskru. A dává do pohybu naši energii.

Takže jestli se chováš jako hodná holka, ano, je to bezpečné. Nejen pro ostatní, ale i pro tebe samotnou. Ze všeho nejdřív poděkuj sama sobě, že ses tomuto chování naučila. Byla to zřejmě v určitém smyslu důležitá strategie pro tvé „přežití“. Umožnilo ti to proplouvat životem bezpečně. Tvá schopnost být v určitých chvílích neviditelná jako potenciální partnerka sehrála v tvém životě důležitou roli. A možná ještě stále hraje.

Nicméně: Pokud chceš vstoupit do vztahu, kde je jiskra, sex appeal a šťavnatost, potřebuješ brnění hodné holky odložit. Potřebuješ se spojit s hlubšími, temnějšími částmi sebe sama, ze kterých tvá jiskrnost vychází.

Pozor, mimo jiné to znamená i dotknout se svého vzteku, svého smutku. Uvědomit si, že i ty máš hrany. Že ne všechno se ti líbí a ne se vším jsi spokojená. Vzít na vědomí, že máš svoje potřeby. Že něco chceš. A být v tom nejlepším slova smyslu přímočařejší a divočejší.

Znamená to také myslet na sebe a na to, co je důležité pro tebe. Říkat věci na rovinu. Nebát se o něco požádat. Užívat si to, co potřebuješ. A taky nebát se tu a tam občas udělat chybu, to k tomu prostě patří. Udělej proto občas něco, co se nedělá. Řekni něco, co se neříká. Musíš se naučit prolamovat ledy svého ostychu a bezpečí, které sis vytvořila pro sebe i pro ostatní. Ale teď už ti tohle brnění neslouží.

Teď budu trochu povrchnější, ale prostě to k věci patří: Dalším důležitým aspektem je totiž vyzařování a vzhled. Mám tím na mysli způsob, kterým držíš své tělo a jak jím pohybuješ. A také to, jak se oblékáš. Protože i to hraje obrovskou roli v tom, jak tě okolí čte. Často totiž nevědomky vysíláme signály, které ostatní vedou třeba k tomu, že nám překračují hranice. Nebo dělají jiné věci, které nechceme a které nás frustrují. A my nechápeme, proč se to děje… Je to nevědomý proces a často to velmi bolí. Touto bolavou cestou se potřebuješ naučit být jasnější. A umožnit, aby to, co vyzařuješ, bylo v souladu s tím, co cítíš a o co usiluješ.

„Ženy odjakživa muže balily na to, že měly odhalený dekolt. Ukazují se tak ve své zranitelnosti.“

Pokud se například snažíš od sebe odpudit potenciální sexuální partnery, můžeš využít archetypu hodné holky nebo výkonné a spolehlivé spolupracovnice. K tomu se hodí brýle, stažené nebo rovné vlasy, oblečení halící ženské křivky. Rolák nebo halenka zapnutá až ke krku a odstíny šedé ve tvaru pytle udělají své. Také ostré vzory jako pruhy nebo kostky, případně černo-bílé kombinace. Takto oblečená a upravená vyzařuješ svou maskulinní kompetenci. A to má určitě svůj význam například v pracovním prostředí. Přiznejme si ovšem, že pro většinu maskulinních mužů to není úplně přitažlivé.

Pokud chceš sbalit muže, který se ti líbí, je skvělé si rozpustit vlasy. Odhalit dekolt a ukázat se ve své zranitelnosti. Zvolit volnější, hebké oblečení a teplé, měkké barevné tóny. Červená a její odstíny vyzařuje vřelost a otevřenost. Díky nim se stáváš měkčí a dostupnější. Samozřejmě je třeba dávat pozor, abys zůstala sama sebou, protože každá žena má svůj jedinečný styl.

Přijde ti to moc prvoplánové, povrchní? Možná je, to ale nepopírá, že to funguje. Zkus si vzít sukni a uvidíš, že tobě samé přinese úplně jiný pocit. Nejspíš se budeš cítit volnější a dostupnější, než když máš na sobě kalhoty. Je dokázáno, že když žena změní způsob oblékání nebo si pořídí nový účes, změní i své chování a pohyby. Protože se najednou jinak cítí.

Maskulinního muže přitáhneš svou měkkostí, otevřeností, zranitelností a hravostí. Ale i divokostí a nepředvídatelností. Kamarádka a hodná holka je předvídatelná. Sexy žena je tajemná. V pozitivním slova smyslu je tak trochu mrcha.

Pokud toužíš získat víc pozornosti od mužů, zkus si s těmito aspekty hrát. Jsou to sice jen vnější znaky, ale mají důležitou roli. Naše fasáda až příliš často nekoresponduje s tím, jak se cítíme uvnitř a co bychom si přáli. Proto je dobré se i tomuto přístupu otevřít.

A uvědom si, že na světě je obrovská spousta potenciálních partnerů a partnerek a že na každého z nás někde někdo čeká, budeme-li chtít.

Muž odmítá intimitu

Ráda bych se zeptala, co mám dělat, když se se mnou můj přítel nechce milovat. Líbím se mnoha mužům, často mě zvou na rande. Ale ten můj se mě nedotýká. Masáž, co mi slíbil, odsunul už několikrát na neurčito. Všechno je pro něj důležitější než moje tělo. Jsem z toho nešťastná a bolí mě to.

V podobné situaci je mnoho dalších žen. A vlastně i mnoho mužů. Odmítání intimního kontaktu je něco, co skutečně velmi bolí. Důvodů může být spousta, zmíním několik nejdůležitějších souvislostí…

Když se s vámi partner nebo partnerka nechce milovat, jsou za tím nějaké věci na jeho nebo její straně. Mohou tam být určitá traumata z dětství. Mohou tam být souvislosti s předchozími vztahy. Roli mohou hrát i bolavé vztahy s rodiči. Z toho potom může vzniknout uzavření se vůči intimitě. Pokud tomu tak je, tak upřímně – máte malé pole působnosti. Míček je na jeho straně hřiště, konat a řešit musí ten, kdo je uzavřený. A především musí chtít, aby se něco změnilo v jejich životě. Ale to by bylo jiné téma.

Pokud se tvůj partner milování nebrání z důvodu traumat nebo zranění, možná jen potřebuje, abys k němu přistupovala jiným způsobem. Častou překážkou v intimitě je takzvaná opačná polarita. Znamená to, že ačkoli máš ženské tělo, vykazuješ mnoho mužských kvalit. Anebo naopak tvůj partner vykazuje hodně ženských kvalit.

U ženy to například znamená, že je přímočará a jasná. „Pojďme se pomilovat! Pojďme se pomazlit! Udělej něco! Buďme spolu!“ Tímto způsobem ženy v podstatě energeticky penetrují partnera svými požadavky. Mohlo by se zdát, že přece je důležité říct si jasně o to, co chci. Vždyť se to tak všude píše, doporučuje. Jenže penetrující kvalita patří do mužského světa. Do ženského světa nebo do ženské polarity patří, když je žena jakousi pozvánkou. Svádí, přitahuje, vábí, poutá partnerovu pozornost. V praxi to znamená, že jako žena záříš víc než ostatní věci v jeho životě.

Když partner například sleduje svůj oblíbený pořad nebo fotbalový zápas v televizi, je jediný spolehlivý způsob, jak zaujmout jeho pozornost, zářit víc než televizní obrazovka. Jak si to představit? Jako určitou kvalitu radosti v těle. Radostnou vibraci, se kterou je radost být. Patří k ní pohyby těla, úsměvy, doteky na vlastním těle…

A vlastně k tomu nepotřebuješ nic moc hrát. Protože když máš ráda sama sebe a svoje tělo a užíváš si radost ze života, děje se to spontánně. Máš to tak? Ten prožitek radosti a živosti v těle, co přitahuje mužskou pozornost? Když jako žena tuhle kvalitu žiješ, vyzařuješ a vyjadřuješ, poutáš pozornost mužů. Je to důvod, proč s tebou mají chuť být. Někdy se stává, že žena září a poutá pozornost okolních mužů, a doma ve vztahu jí to nefunguje. Pak je možné, že se v intimním kontaktu chová jiným způsobem než na veřejnosti.

Také se může stát, že se zdánlivě milovat chceš, ale v momentě, kdy se tomu partner otevře, se zavíráš. To je taková nevědomá hra, kterou partneři v některých vztazích hrají. Takové to „já tě chci a ty mě nechceš“. A pak se role otočí, a když druhý chce, už zas nechce ten první. Souvisí to podvědomou nepřipraveností na určitou hloubku vztahu a intimity. Často to způsobilo nějaké zranění, které máme uvnitř sebe. Podvědomý strach otevřít se do větší hloubky, do větší intimity a do hlubšího tělesného a láskyplného sdílení. A tak si vybereme partnera, který je pro nás zavřený. Jaksi preventivně.

„Když chceš ve vztahu prožívat víc lásky, zaměř se na to, jak můžeš ještě víc respektovat sebe sama.“

Jedním ze způsobů, jak se z této slepé uličky vymotat, je vědomé pěstování úcty k sobě, k vlastnímu tělu a k vlastnímu prožívání.

Čím více si totiž budeš v lásce vědoma sama sebe, tím víc lásky a soucítění budeš schopná otevřít vůči partnerovi. S tím mizí i pocit, že on ti něco nedává. Umožní ti to vidět, že má své důvody, proč se zavírá a proč mezi vámi vázne hlubší kontakt. Namísto vzteku pocítíš soucit. Tvoje srdce se otevře, místo toho, aby se zavíralo.

Upozornění: Když takto změníš vztah k sobě, může se stát, že se svým partnerem přestaneš být kompatibilní. Uvědomíš si, že třeba dlouhodobě není pro určitý stupeň lásky a intimity připravený. Možná zjistíš, že už vás toho k sobě tolik nepoutá. Vztah se začne rozpadat. A otevře se prostor pro vztah nový.

Anebo se něco pohne i v něm. Protože změny, které děláme v sobě, mají často dopad i na naše partnery. Díky tomu, že na své straně něco přenastavíme, se mění i jejich chování. Také okolí na nás najednou reaguje jiným způsobem. Přitáhneš tak k sobě nové lidi a nové situace.

Když se tedy jednostranně zaměříš na to, co by tvůj partner nebo partnerka „měli dělat jinak“, máš omezené možnosti jejich chování ovlivnit. Ovšem když se zaměříš na to, co můžeš přenastavit sama v sobě, otevře se ti mnohem víc možností.

Jak změnit vzhled a vyzařování

Už delší dobu se vídám s mužem, se kterým je mi skvěle. Je mezi námi jiskra a klape nám to v intimitě a sexu. Problém je, že fyzicky se mi vůbec nelíbí. Když se máme sejít někde na ulici, přepadají mě absurdní pocity studu, že mu to nesluší a že mě s ním někdo uvidí. Vadí mi to, ale tak to v tu chvíli prostě mám. Jde nějak zpracovat ty pocity, že se za někoho na veřejnosti stydím, přestože jinak ho mám moc ráda a vztah nám funguje překvapivě dobře?

Velkou a zásadní roli ve vztahu hraje naše tělo. Tím nemyslím, jak vypadá, ale to, jak se cítí. A ty chceš být ve vztahu, kde se tvá duše a tvé tělo cítí bytostně dobře. A to je i to, co bychom ve vztazích měli hledat. Když to nemáme, cítíme se nesví, bezradní, zkrátka to není ono.

Někdy máme partnera a říkáme si, že je skvělý, hodný, krásný a má spoustu dalších předností. Když ale naše duše a naše tělo nerezonují, cítíme se v tom vztahu zvláštně nebo sami. Proto je skvělé, když narazíme na partnera, v jehož přítomnosti se naše tělo a duše radují.

Ohledně vzhledu partnera nebo partnerky narážíme často na společenská očekávání. Například se nenosí, aby vysoká žena měla malého partnera. Nebo aby starší žena měla vedle sebe výrazně mladšího muže. Takových očekávání je celá řada a týkají se různých aspektů našich partnerů a partnerek. Když na ně narazíme, je to příležitost, jak se posílit zevnitř. A dospět k tomu, že si za svým budu stát. Ať už jde o partnery, práci nebo cokoli jiného, co máme rádi.

Například jedna moje známá je divoká rockerka a punkerka. A miluje paličkování. Jak ji znám, určitě se za to nestydí! Ale někdo jiný by si třeba říkal, že je to takový staromódní koníček a bál by se to na veřejnosti přiznat. Když to tak vezmeš kolem a kolem: Ve výsledku žijeme život sami pro sebe. Nežijeme ho pro nikoho jiného! Díky tomu, že se za sebe, své názory, ale i pocity postavíš, se ti možná naskytne příležitost pročistit okruh svých přátel. Dobří přátelé se nebudou pozastavovat nad tím, jestli je tvůj partner objektivně přitažlivý. Bude je zajímat to, jak se s ním cítíš.

Nezapomeňme také, že vzhled se může měnit. Za svůj život jsem byla mnohokrát svědkem toho, jak se člověk vizuálně proměnil díky tomu, že v něm dozrály určité vnitřní změny. Ve své praxi často vidím, jak se lidé proměňují například vlivem celostní smyslné nebo tantrické masáže, při níž jsou zahrnuti dotekem a vyživeni láskou. Jejich tvář pak najednou vypadá úplně jinak. Mění se do krásy. Z vlastní zkušenosti určitě znáš, že když jsi zamilovaná, jsi mnohem zářivější a krásnější. Občas pozoruji skutečně ohromnou vnější proměnu člověka jenom díky tomu, že se on nebo ona vnitřně rozzáří.

„Život žijeme sami pro sebe. Nežijeme ho pro nikoho jiného!“

Dalším aspektem je změna držení těla nebo způsobu oblékání. Na našich kurzech občas bereme muže na pódium a ženy ho pomáhají srovnat tak, aby byl atraktivnější. Například mu řeknou, aby dal ramena víc dolů, nohy víc od sebe, bradu víc nahoru. Aby si srovnal páteř a uvolnil ruce. Nebo ho vyzvou, aby si vzal jiné tričko. A on si to tričko vymění nebo si třeba vezme košili, a najednou vypadá úplně jinak. Změní se totiž díky tomu i energeticky. A všechny přítomné ženy to okamžitě zaznamenají.

Moje teorie je, že zaujímáme určitý fyzický postoj mimo jiné i podle zkušeností, které jsme v životě zažili a které nám přinášely bolest. Jakoby nás ohýbají a kroutí. Máme tendenci se nějakým způsobem schovávat, hrbit, choulit. Tyhle zkušenosti jsou ukryty v naší mimice, ve způsobu, jak stojíme, jak se pohybujeme, jak máme nohy, páteř nebo ruce.

Když se (třeba právě za pomoci druhých) fyzicky srovnáme, vlastně se dostáváme do té lepší podoby sebe sama. Do našeho silného bytostného já. Pro mnoho lidí je to nezvyk, protože nejsou navyknutí stát ve své síle. Někdy je jim nová fyzická poloha až nepohodlná. Cítí se v ní nekomfortně, někdy je to i bolí. Ale ostatní říkají: „Wow, teď jsi ve své síle! To je ono!“ Někdy i úplně jemné detaily týkající se třeba gesta ohromným způsobem ovlivní vyzařování a atraktivitu daného člověka.

Osobně nevěřím, že existují oškliví lidé. Myslím si, že kdyby tvůj partner dostal návod, jak se „dorovnat do své krásy“, vizuálně se promění. Pomoct může i oblečení, protože někteří lidé mají tendenci se oblékat tak, aby schovali svou krásu a svou sílu.

Ještě bych dodala, že ženský způsob dorovnávání do krásy je trochu jiný. Částečně může pomoci narovnání ramen a změna fyzické pozice. Ale ženám ke kráse pomáhá určitý stupeň zářivosti. A také to, nakolik je daná žena sexy. Jenže právě to si bohužel mnoho žen v dnešní době nedovoluje. Jsou naučené, že zářit je něco skoro až nevhodného. Odnaučily se zářit ve škole, v práci nebo na ulici, aby nepřitahovaly pozornost, po které netouží. Naposledy to spontánně uměly, když byly děti. Malé holčičky to umějí tak krásně! Mají přirozenou schopnost koketovat, zářit a přitahovat pozornost, protože se ještě nezačaly stydět a kontrolovat.

Některé ženy si dokonce myslí, že být sexy a zářivá je něco podřadného. Že ony jsou přece chytré a muž by je měl milovat pro jejich intelekt. Ale když se zeptáte mužů? Určitě ocení, že si můžou se ženou dobře popovídat a že sdílí určité intelektuální zájmy. Ale málokterý muž by si vybral partnerku jenom proto, jak moc je chytrá. Mužům pro intelektuální diskuse stačí i kamarádka. V intimním partnerství však od žen chtějí jejich záři, jejich šťavnatost a ohromnou radost z toho, že žijí. Radost, která úplně prýští z jejich těla!

„Málokterý muž si vybere partnerku jenom proto, že je chytrá. V intimním partnerství muži od žen chtějí jejich záři, šťavnatost a radost ze života.“

Často si o ženách, které jsou sexy, říkáme: „Ježiš, to je taková blbá slepice! A ti chlapi jí na to ještě skáčou! Oni jí to věří?!“ Taková sexy žena si klidně povzdechne, že si s něčím neví rady. A hned se objeví nějaký muž, co běží na pomoc. Ostatní ženy prohlásí, že ten chlap je hlupák a že ony by to zvládly samy. Ale vlastně je to svým způsobem i štve…

Ženám, které jsou naštvané na ty „blbé slepice“, bych doporučila, aby si takové třeba bezradné chování schválně občas vyzkoušely. Protože když na něco reagujeme vztekem, bývají to naše vlastní potlačené kvality. Jinak by nás takový typ ženy nechal úplně v klidu. Určitě stojí za to v sobě tyto vlastnosti objevovat a podpořit svou živost, vášeň a potěšení v těle.

Jak dodat do vztahu jiskru

Milá Deniso. Můj předchozí vztah byl založený hlavně na sexuální přitažlivosti a padl na nedůvěře k partnerovi. Ten současný je založený na důvěře a schopnosti se domluvit, ale zase padá na sexu. Co s tím můžu udělat?

S tímto tématem se setkávám velmi často. Na jedné straně jsou vztahy, které jsou plné vášně a přitažlivosti. Na druhé straně pak vztahy, v nichž jsou partneři dobrými přáteli, na všem se domluví, ale chybí tam vášeň. Jako když se ti ohromně líbí potetovaný motorkář, ale víš, že žít bys s ním fakt nechtěla. Zároveň žiješ s někým, koho opravdu miluješ a máte nádherný vztah. Ale zas tam není tolik vášně, jakou v tobě vyvolával třeba právě onen motorkář.

Velmi hezky o této problematice mluví belgická psychoterapeutka Esther Perelová. Říká, že čím víc jsme jiní, tím větší mezi sebou máme napětí. A napětí způsobuje přitažlivost. Největší sexuální přitažlivost tak zažíváme s lidmi, s nimiž bychom se v každodenním životě zabili – jsme tak odlišní, že nenacházíme společnou řeč, nerozumíme si. V protikladu k tomu je přátelský vztah plný souznění, i určité vzájemné podobnosti, která způsobuje, že si rozumíme. Velké porozumění jde ale ruku v ruce se slabší vášní.

Známe to i z fyziky: Plus a minus se přitahují. Čím jsou opačné póly silnější, tím víc se přitahují, a naopak. Dva plusy nebo dva minusy se dokonce odpuzují! Pokud jste tedy se svým partnerem skoro jako dvě kamarádky, určitě si skvěle popovídáte. Ale nebudete mít tolik přitažlivosti na tělesné úrovni.