Q a kouzelná prakniha

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Březinová

Q a kouzelná prakniha – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Daniela Krolupperová, 2022

Illustrations © Eva Sýkorová-Pekárková, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-00-06884-8

ISBN e-knihy 978-80-00-06891-6 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-06892-3 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-00-06893-0 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

Hurá na hřiště!

Jirka byl veselý kluk, druhák. Rád se smál a do školy chodil taky docela rád. Většinou. Nebavilo ho uklízet, a někdy se mu vůbec nechtělo dělat úkoly. Jeho největší zálibou byl fotbal. Miloval rýžovou zmrzlinu. Když mohl, rád si přispal. Bydlel v malém městě v domě s velkou zahradou. Měl mámu, tátu, malou sestřičku Karolínku, dědečka a křečka.

Lidé z jeho rodiny byli milí, laskaví a hodní. Ovšem obyčejní. Zato křeček byl neobyčejný. Jmenoval se Bruno a byl to bystrý, nezvykle zvídavý hlodavec. Oplýval nevšedními schopnostmi. Mluvil lidskou řečí. Měl vybrané chování a hodně toho věděl. To proto, že si rád a často četl. V knihách se dozvěděl spoustu věcí. Což se v životě hodí nejen křečkům.

Jirka ale pro jistotu nikomu neřekl, že jeho křeček dovede mluvit. Bál se totiž, že kdyby křečkovy zázračné schopnosti vyšly najevo, vědci by chtěli Bruna zkoumat. Zavřeli by ho do pokusné laboratoře, a to by se Jirkovi nelíbilo. A Brunovi už vůbec ne. Takhle si Jirka s křečkem žili doma šťastně a spokojeně.

Minula zima a příroda se začínala probouzet. Jaro vystrkovalo svěží zelené lístky z čerstvě zrytých záhonků. Pupeny pučely, hmyz bzučel ostošet. Kluci jásali, konečně si mohli pořádně zakopat. Z plácku za prodejnou potravin se přesunuli na hřiště, odkud zmizel sníh. Bylo tam mnohem víc místa než u obchodu. A hlavně nehrozilo, že někomu mičudou vysklí zaparkované auto.

To se letos v zimě nešťastnou náhodou podařilo Kájovi. Řidič běsnil jako tornádo. A přitom se čelní sklo ani nerozbilo! Jenom popraskalo. Zato úplně. Zuřil i Kájův tatínek. Zvlášť když se dozvěděl, kolik ho bude poškozené sklo stát. Znamenalo to, že musí odložit koupi nových houslí, na které se dlouho těšil. A protože sklo bylo opravdu velmi drahé, tatínek raději Kájovi nebezpečný kopací míč zabavil. Zamkl ho do skříně v dílně. A aby předešel dalším nákladným pohromám, hrát fotbal Kájovi jednoduše zakázal. „Věnovat se hudbě je podstatně bezpečnější,“ ujistil syna a šel si pustit operu.

Bruno Jirkovu vášeň pro kopanou nesdílel. Byl podstatně menší než kopací míč a jeho tlapky s ostrými drápky nebyly na míčové hry uzpůsobené. Ale hlavně – kvůli tomuhle sportu se málem stal obětí únosu! Doslova.

Protože Jirka Brunovi o fotbalu mnohokrát s nadšením vyprávěl, vzbudil v něm zvědavost. Křeček si moc přál vidět opravdový fotbalový zápas.

„Žádný problém,“ prohlásil tehdy Jirka. „Pěkně tě usadím do boční kapsy na tašce, co v ní nosím pití a kopačky. Budeš mít prima výhled a užiješ si zápas!“

Jak řekl, tak udělal. Aniž si kdo všiml, donesl Bruna na hřiště a tašku postavil na lavičku. Když všichni zmizeli z dohledu, křeček opatrně vykoukl ven. Pak se pohodlně usadil. Výhled z kapsy byl parádní, Bruno se zájmem sledoval zápas. Netušil, že i jeho někdo sleduje!

Na začátku druhého poločasu si totiž Bruna všimlo káně. Káně je dravý pták s vynikajícím zrakem. Malou myšku vidí z výšky několika desítek metrů. Předtím bez úspěchu kroužilo nad poli. Žádní hlodavci se tam po zorané půdě neprocházeli. Vyhládlé káně si tedy vybralo Bruna. Zahlédlo ho náhodou při otočce, když už zamýšlelo letět zpátky k lesu. Ha! řeklo si, konečně svačina! Pak se prudce a nesmírně rychle vrhlo střemhlav dolů k tašce. Naštěstí i Bruno byl rychlý. Stihl hupnout až na samé dno tašky o vteřinu dřív, než nad ním naprázdno cvakl ostrý zobák. Uf! To byla hrůza!