Kapesní kouč

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.bizbooks.cz

www.albatrosmedia.cz

Hana Vykoupilová

Kapesní kouč – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Rozšiřující materiály ke knize najdete na www.learninghub.cz/kouc.

© Hana Vykoupilová, 2023

ISBN tištěné verze 978-80-265-1129-8

ISBN e-knihy 978-80-265-1131-1 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-265-1132-8 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-265-1133-5 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

Věnováno s láskou mým dcerám Klárce a Dorce.

„Když má problém řešení, nemá smysl si dělat starosti. Pokud řešení nemá, pak starosti nám nepomohou.“

Jeho Svatost 14. tibetský dalajlama

„Věřím, že každý z nás se narodil s jedinečným posláním, smyslem života, který on jediný může naplnit.“

Tina Turner, rocková zpěvačka

Předmluva

Kniha, kterou právě otevíráte, vás zve do světa sebekoučování a tvoření svého života. Máte možnost se stát sami sobě průvodcem na své cestě životem a podívat se na situace, které řešíte, jiným pohledem. A získat tak inspiraci pro přemýšlení, nacházení řešení, rozpohybování nebo naopak pro zklidnění a úlevu.

Pojetí publikace je originální, obsahem i formou. Je psána čtivě, s lehkostí a přitom do velké hloubky. Najdete v ní témata zpracovaná koučovacím způsobem. Budete povzbuzováni k tomu, klást si otázky a uvědomovat si svá vnitřní nastavení, myšlenkové postoje, emoce. Na základě tohoto zvědomění se můžete rozhodovat a najít svoje vlastní řešení. Tím se kniha odlišuje od publikací přinášejících rychlé rady, které ale málokdy v životě fungují. Každý člověk je jedinečný, má své potřeby, přístupy, schopnosti a nelze recyklovat to, co jednomu funguje, jako obecné doporučení. Kniha vás vybízí k dialogu s osobou, již stojí za to více poznat a prohloubit k ní láskyplný vztah. A tou osobou jste právě vy.

Nabídka napsat předmluvu k této knize pro mě byla velkou poctou. S autorkou Hankou Vykoupilovou se znám mnoho let a potkáváme se v různých rolích. Co mě stále nepřestává okouzlovat, je její touha dostat se věcem na kloub, porozumět souvislostem a zaměřovat se na celek. Přitom jít do hloubky, studovat další zdroje informací a zapojovat výsledky nových výzkumů v oblasti neurověd a psychologie tak, aby byly prakticky využitelné v každodenní praxi.

Kniha Kapesní kouč – Průvodce vnímavého člověka vlastním životem vám v úvodu nabídne seznámení s principy koučování a sebekoučování. Zároveň objasní různé představy o koučování a rozpustí falešné představy, tzv. mýty o koučování. Poté následují konkrétní témata, se kterými se autorka ve své koučovací, konzultantské a lektorské praxi setkává. Jsou zpracována v přehledné struktuře, s uvedením praktických příkladů, s inspirující otázkou pro každodenní praxi a možností vybrat si další otázky pro prozkoumávání vaší konkrétní situace. Oceňuji autorčinu schopnost představit komplexní témata praktickou a stručnou formou a předat jejich esenci. Knihu tak můžete číst jak postupně, tak napřeskáčku. Je to totiž skutečně praktický průvodce – jak uvádí podtitul knihy.

Knihu vnímám i jako navázání na předchozí autorčinu publikaci, kterou vytvořila spolu s Helenou Zitkovou, s názvem Připravte děti na život – Rozvoj soft skills pro každého, která se stala inspirací a praktickou kuchařkou nejen pro děti, ale také pro rodiče, prarodiče, učitele a další dospělé, kteří provázejí děti na jejich cestě za poznáním.

Přeji čtenářům, aby měli chuť i odvahu vydat se na cestu svého rozvoje a pomocí této inspirující knihy se ponořit do světa objevování možností. A vytvářet si tak svůj život v souladu se svými vizemi, hodnotami, potřebami a přáními.

Knize Kapesní kouč přeji, aby se ocitla v kapse všem zvídavým čtenářům a mohla tak ukázat jak svou šířku a hloubku zpracování témat, tak s lehkostí a tvořivostí nabídnout praktické tipy do každodenní praxe. A aby tím přispěla k tomu, aby se čtenáři rozhodli pro laskavý a vědomý přístup k tvoření svého života nebo se v tomto záměru podpořili.

Milý čtenáři, milá čtenářko, mít knihu o vytváření cesty svého života v kapse – to je vlastně mít svůj život ve svých rukou! A to vám moc přeji. Šťastnou cestu!

Anita Crkalová

lektorka a koučka

Úvod

Myšlenka na napsání této knihy se rodila v mé hlavě dlouhou dobu. Díky své koučovací a lektorské praxi si stále s větší intenzitou uvědomuji, jak často, ztraceni ve svých mentálních slepých uličkách, nedokážeme poodstoupit od své situace, podívat se na věc z jiného úhlu pohledu a uvědomit si, co je pro nás v danou chvíli vůbec nejdůležitější. A jak mocné může být nechat se provázet podporující a přitom nestrannou osobou naším vlastním myšlením a prožíváním a nahlédnout to, co je pro nás skutečně podstatné. Sleduji, jak často setrváváme v zajetých vzorcích, ve zdánlivě uzavřených bludných kruzích a jak nám nehodnotící podpůrný impulz zvenčí může pomoci. V koučinku je tímto impulzem postava kouče, pro vás, čtenáře, to může být tato kniha.

Svépomocných knih je v regálech knihkupectví celá řada a umím si představit, že můžete být skeptičtí ke všem knihám, ve kterých se slibuje, že když budete dělat to či ono, budete permanentně šťastní a spokojení. K autorům, kteří vám radí, jak máte nebo naopak nemáte ve svém životě postupovat, jako by vás znali, a přitom o vašem životě nemají ani potuchu. A proto vám nic takového nechci a ani nemohu nabídnout. Neznám váš život ani jeho detaily. Nevím, s čím se potýkáte s těžkostí a co je pro vás naopak snadné jako pírko. Jistě ale vím, že v sobě máte nesmírné vnitřní zdroje, že jste přirozeně talentovaní a ukrýváte v sobě mnoho cenných pokladů. A že když alespoň část z nich objevíte, oprášíte a podle potřeby možná také vyleštíte, sami přijdete na to, co a jak máte v nejrůznějších životních situacích udělat, jak máte postupovat, kterou cestou se vydat, abyste prožívali to, co prožívat chcete. Ať už je to spokojenost, vyrovnanost, radost, sebejistota nebo třeba lepší výkonnost ve sportu či cokoli jiného, co přichází na mysl právě vám.

Když jsem se do psaní knihy pouštěla a diskutovala o svém rodícím se nápadu s přáteli a kolegy, ptali se mě, proč chci knihu napsat a kdo budou její čtenáři. Odpovídala jsem, že důvodem je to, že koučink považuji za jednu z nejúčinnějších seberozvojových metod. A právě proto, že ho považuji za metodu užitečnou, chci touto knihou přispět k objasnění toho, co to koučink je, jak široké praktické využití má a zbavit ho mýtů, kterými je opředen. A především chci prostřednictvím této knihy nabídnout koučink v aplikovatelné rovině každému člověku, protože skryté dispozice k tomu, být sám sobě koučem, má každý z nás. Koučink totiž může vést jednak k hlubšímu poznání sebe sama, ale v praktické rovině také k pragmatickému nalézání účinných cest a řešení, které nás dovedou k našim cílům a záměrům.

A tak knihu oceníte bez ohledu na věk, bez ohledu na to, zdali pracujete, studujete nebo se věnujete dětem na rodičovské dovolené. Bez ohledu na to, jestli jste zaměstnanci nebo majitelé firem, bez ohledu na povolání, které jste si vybrali nebo pro které se teprve rozhodujete. Vzhledem k velkému množství sebekoučovacích otázek, které jsou v této knize obsaženy, a také vzhledem k podrobnému obsahu kapitoly, jak vhodné otázky vytvářet a pokládat, věřím, že je kniha užitečná specificky také pro všechny, kteří se pro svoji práci potřebují umět kvalitně ptát – jako jsou například učitelé, konzultanti, mediátoři, ale také třeba novináři nebo moderátoři.

Podívejte se, co je uvnitř

Kniha vás provede nejen tím, co je to koučink a kdo je to kouč, ale zejména vám prakticky ukáže, jak být koučem sám sobě. Podrobně vás seznámí s jednotlivými dovednostmi, které budete pro sebekoučink potřebovat, a věřte, že už teď je máte, jen jste si je možná dosud neuvědomovali a nevíte o nich. Zároveň vám představí celou řadu reálných příběhů z praxe, a to jak těch, které jsem prožila na skupinových workshopech a školeních, tak především těch, které zažívali koučovaní a na koučovacích setkáních je se mnou sdíleli. Je docela dobře možné, že některé z těchto příběhů vám budou blízké a jejich prostřednictvím nahlédnete na možnosti, jež se nabízejí vám ve vaší konkrétní situaci, kterou právě prožíváte a potřebujete se v ní zorientovat. Ať už se jedná o oblast soukromou či pracovní, o náročná životní rozhodnutí či o zdánlivě prosté ujasnění myšlenek. Je možné, že některé ze situací s vámi budou rezonovat a pomohu vám najít vaše autentické řešení či postoj k tomu, co je nyní – soukromým či pracovním – tématem, kterým se právě zabýváte.

Podstatnou součástí knihy jsou otázky. Otázky jsou totiž spouštěčem k nalézání odpovědí, které vedou k uvědomění. A uvědomění znamená osvobození od mechanicky přijímané každodennosti a otevírá možnosti volby, co udělat, jak se rozhodnout. Proto každá změna, kterou chceme do svého života vnést, začíná uvědoměním. A tak knihu můžete v některých momentech svého života využívat právě a jen kvůli otázkám. Nejde přitom o to, odpovídat na všechny jako v nějakém kvízu, jde spíše o to, inspirovat se, zastavit se u těch, které upoutají vaši pozornost, s vědomím, že neexistuje dobrá a špatná odpověď. Za všech okolností existuje vaše autentická odpověď, která je cenná a hodnotná. Ať už si vyberete konkrétní sadu otázek z určité kapitoly nebo ze závěrečného seznamu, ať už vás zaujme jen jedna z nich, věřím, že vás pobídne k přemýšlení nad odpovědí, která pro vás bude přínosná. A vůbec nejcennější bude, pokud některá z nich bude podnětem pro vaše vlastní formulace.

Neméně podstatnou součástí knihy jsou také praktické techniky, jejichž prostřednictvím můžete sebekoučovací dovednosti rozvíjet. Většinou se jedná o původní autorské techniky, které jsem vytvářela v průběhu let, a věřím, že vám budou užitečné, stejně jako jsou užitečné mým klientům.

Krok za krokem

V první kapitole shrnuji nejběžnější mýty, které jsou s koučováním spojeny a jejichž uvedení na pravou míru je součástí této knihy. Východiskem pro pochopení celého přístupu je osvětlení toho, co je to vlastně koučink, proto druhá kapitola je věnována právě jemu. Dozvíte se něco málo o historii koučování, o současných přístupech a také co se skrývá pod pojmem sebekoučink. Ve třetí kapitole vám představím postavu kouče, jakou roli sehrává v celém procesu koučování a co to znamená být sám sobě koučem.

Počínaje čtvrtou kapitolou je každá následující kapitola zaměřena vždy na jednu konkrétní dovednost nebo postoj, který budete pro sebekoučink potřebovat. Dobrodružnou výpravu na cestě k sebekoučování začínáme kapitolou Vztah k sobě, protože to, jaký vztah máme sami k sobě, představuje důležitý výchozí bod. Následující pátá kapitola Otázky jsou klíčem je věnována jednomu z nejpodstatnějších nástrojů koučování i sebekoučování, a sice umění dobře se ptát a klást podnětné otázky. V šesté kapitole nazvané Rozum a cit se dozvíte, že odpovědi na své otázky můžete zaslechnout nejen v podobě výroků, ale také v podobě signálů svého srdce a těla. Následující kapitoly Past hodnocení a posuzování a Skrytí sabotéři jsou věnovány tomu, co nás často brzdí v našich myšlenkách na cestě k našim cílům a jak pomyslný brzdový pedál odblokovat. Tato poznání zúročíte v deváté kapitole Laskavý vnitřní dialog, která vás provede tím, jak k sobě promlouvat a sami sebe podpořit v každodennosti i náročných životních situacích. Desátá kapitola Hodnoty jako kompas je věnována tomu, jak si usnadnit proces rozhodování a volby priorit v různých životních situacích. A protože někdy je užitečné podívat se na svoji situaci z jiného úhlu pohledu, v jedenácté kapitole Změna perspektivy získáte nástroje, jak to můžete udělat. Dvanáctá kapitola Tvůrcem a arbitrem svého života pak nabízí cesty, jak tvořit svůj život v kontextu vztahů, jichž jste součástí. Třináctá kapitola Sebekoučink v praxi aneb Slepá ulička a jak z ní ven do značné míry shrnuje veškerá poznání z předchozích kapitol a nabízí jednoduchý návod, co udělat, jste-li zaseknuti v nějaké situaci či stavu přemýšlení a nevíte, jak se z nich dostat. Závěrečná kapitola Nevěřte mýtům je věnována srozumitelnému vyvrácení mýtů z první kapitoly a přináší tak krátký a přehledný souhrn toho, co je to koučink.

Jednotlivé kapitoly, počínaje Vztahem k sobě, sledují pro přehlednost a snadnou orientaci stejnou strukturu: každé téma je ilustrováno na konkrétních situacích z reálných workshopů a školení, která jsem vedla v organizacích nejrůznějšího zaměření. Následují skutečné příběhy koučovaných, s nimiž jsem měla možnost spolupracovat, které podrobněji dokreslují konkrétní téma. Silnou stránkou těchto příběhů jsou otázky, které jsem koučovaným v průběhu našich koučovacích setkání pokládala. A protože koučink je do velké míry založen na pokládání vhodných otázek, každá kapitola obsahuje následně ještě doplňující sadu podnětných otázek, které můžete využít. Následuje konkrétní technika, kterou můžete použít pro rozvoj dovednosti či postoje, kterému je kapitola věnována. A protože cílem každého skutečného koučovacího setkání je reálná akce, kterou koučovaný podnikne, na závěr každé kapitoly vám nabízím jednu konkrétní inspirující otázku k akci. A to proto, aby nezůstalo pouze u slov, jak se také dozvíte v kapitole o koučování.

Na tomto místě bych ráda uvedla, v jakém významu používám některá slova, abych předešla nedorozuměním. Na řadě míst se objevuje slovo pozvání, povzbuzení nebo ponouknutí, a to tam, kde vás chci podpořit v nějakém způsobu přemýšlení či prožívání. A protože slovo ponouknutí pro účastnici jednoho workshopu znamenalo, jak se ukázalo, „škodolibé popichování“, chci vás ujistit, že toto slovo používám ve významu laskavého pobídnutí. Na několika místech se v knize objevuje také slovo funkční, případně nefunkční. Toto slovo používám ve smyslu „vedoucí k cíli“ či „naplňující nebo podporující vlastní záměr“. Považuji za důležité také uvést, že čistě pro plynulost textu a vizuální přehlednost jsem v otázkách a obecných tvrzeních zvolila mužský rod, což se pochopitelně netýká příběhů, v nichž jsou hlavními hrdinkami ženy.

Knihu jsem koncipovala jako univerzálního průvodce, který vás nasměruje, když si nevíte rady. Otevřete-li si tuto knihu na kterékoli straně, bude to, jako byste se setkali se svým koučem, který vás za všech okolností podpoří. Přitom tím koučem nebude nikdo jiný než vy sami. Budete-li knihu používat v jakékoli situaci, systematicky nebo ad hoc, pravidelně nebo zřídka, podporuji vás v tom, abyste důvěřovali (sebe)koučovacímu procesu. Přináší uvědomění a odkrývá možnosti vlastní volby. Od možnosti vlastní volby už je jen krůček k rozhodnutí, co dělat či nedělat nebo jaký postoj zaujmout.

1.

Mýty o koučování

„Když jsem jednou pozdě do noci pracoval na univerzitě, přišel moment náhlého prozření. Uvědomil jsem si, že problém nespočívá v tom, že by lidé měli nedostatek znalostí (…). Lidé si myslí, že odpovědi znají, jenže jejich znalosti jsou chybné (…)“.

Hans Rosling1

Tak jak to u pojmů, jejichž význam není úplně jasný, bývá, také koučink a vše s ním spojené je opředeno celou řadou mýtů o tom, co nepochybně je, anebo naopak vůbec není. Ve všech těch „zaručených“ informacích a pravdách se člověk snadno ztratí, a tak se pojďme společně na některé z nich podívat předtím, než se pustíme do podrobnějšího povídání o koučinku, sebekoučinku a jeho smyslu pro každodenní život i velká rozhodnutí. Mýtů je shodou okolností rovných deset a umím si představit, že s některými z nich jste se setkali také vy.

Koučink je módní záležitostí.

Koučink je drahý, a tudíž není pro každého.

Koučink má smysl jen pro lidi na vedoucích pozicích v mezinárodních společnostech.

Koučink je vlastně jen takové klábosení, popovídání si.

Koučink mně v ničem nepomůže, stejně si musím všechno vyřešit sám.

Koučem je dnes každý.

Ten, kdo má dobré přátele, nepotřebuje kouče.

Pokud kouč nemá zkušenosti přímo s tím, co řeším já, je zbytečné se s ním o čemkoli bavit.

Kouče potřebuje jen ten, kdo má problém.

Kouč není odborník.

Zvu vás, abyste spolu se mnou nahlédli za oponu upředenou z mýtů a spatřili pravou podstatu koučinku, často zahalenou v podivně vyhlížejícím balení. Na následujících stránkách se dozvíte, co to koučink skutečně je, co je na něm lákavého a k čemu je dobrý.

2.

Co je to koučink

„Silné přesvědčení o tom, že máme svůj život pod kontrolou, je spolehlivějším ukazatelem pocitu spokojenosti než veškeré objektivní podmínky, k nimž jsme přihlédli.“

Angus Campbell2

Co se vám osobně vybaví při slovech koučink nebo také koučování či při anglickém výrazu coaching? Chápete je jako moderní pojmy související s osobním rozvojem, spojujete si jejich význam se sportem, nebo vlastně ani nevíte, co si představit?

Pokud byste se pustili do studia knih o tom, co to koučink je a co není, setkali byste se s celou řadou definic, typů a rozdělení.3 Já sama jsem příznivcem jednoduchosti, z mého pohledu to, co je funkční, je také jednoduché. A platí to i obráceně: to, co je nekomplikované, je také funkční. A proto je také můj přístup ke koučinku, jak uvidíte, ve své podstatě jednoduchý. V této kapitole rozklíčujeme, co se pod pojmem koučink skrývá a v čem je užitečný. Podíváme se také na to, co je to sebekoučink a co vám přinese, budete-li jeho umění ovládat.

Krátký výlet do historie

Pojďme nejprve malinko nahlédnout do historie. Za zakladatele koučinku v jeho moderní podobě jsou považováni Američan Timothy Gallwey a Angličan John Whitmore. Oba muži se zabývali tím, jak zvýšit osobní výkonnost svých (původně sportovních) svěřenců, a tak se v sedmdesátých letech minulého století zrodila metoda Inner Game (Vnitřní hra). Timothy Gallwey ji vystavěl na dialogu, který se odehrává v našich hlavách, když se něco nového učíme, a který může mít destruktivní účinek, pokud není veden vědomě.4 Druhou metodou, jejímž autorem je John Whitmore, je metoda GROW,5 jejímž prostřednictvím prochází kouč spolu s koučovaným cestu od definice záměru či cíle až po akční kroky, které povedou k jeho naplnění. Využívá k tomu dobře strukturovaných otázek, a jak uvidíme, kvalitní otázky jsou jedním, byť zdaleka ne jediným klíčem k účinnému koučování.

Metody, které vymysleli tito dva muži původně pro dosahování lepších sportovních výkonů, si díky svým výsledkům postupně našly své místo také ve světě podnikání. A protože se ukázalo, že přinášejí skutečný efekt, který je ve světě byznysu exaktně měřen penězi,6 na dlouhou dobu byl koučink zaměřen především na rozvoj manažerů v korporátních společnostech a následně také v nekorporátním podnikatelském prostředí. Řeč byla o tzv. executive koučinku, zaměřeném především na posílení schopností a dovedností efektivně vést podřízené a spolupracovníky (tzv. leadership), zvyšování výkonnosti a dosahování předem stanovených cílů v oblasti podnikání. Teprve postupně se v průběhu let přidal také životní koučink, kariérový koučink, partnerský koučink a každý další, přičemž jeho přívlastkem byla oblast, na kterou byl konkrétní koučink zaměřen.

Současný koučink zahrnuje přístupy různých filozoficko-psychologických směrů,7 využívá rozmanité techniky a metody, přesto je jeho podstata z mého pohledu vždy stejná. Jde o to, odkrýt, uvědomit si a aktivovat vnitřní zdroje, které má každý z nás k dispozici pro uskutečnění svých cílů či záměrů, a odstranit překážky, které nám v jejich využívání brání. A to prostřednictvím někoho, koho v tomto případě nazýváme koučem. Postava kouče je však jen určitým katalyzátorem8 zvědomění těchto zdrojů a překážek a také způsobů, jak překážky odstranit.

Jak už víte, jsem zastáncem jednoduchosti, a proto koučink je pro mě vždy jen jeden bez ohledu na oblast, na niž se klient, tedy koučovaný či koučovaná, právě zaměřuje. Základní struktura přístupu pro nalezení cesty k vašemu cíli je totiž ze své podstaty stejná a je vcelku jedno, jestli právě řešíte změnu kariéry, chcete sladit práci a rodinu, hledáte cesty, jak lépe vést lidi ve svém týmu, nebo se mentálně připravujete na nejlepší výkon ve sportovním utkání. Vždy se jedná o vás a kouč je katalyzátorem vašeho moudrého přístupu v konkrétní oblasti a ke konkrétními cíli. Základní premisou koučování totiž je, že každý z nás je expertem na svůj život, protože on jediný ho skutečně žije.

Sókrates na agoře

Po přečtení předchozích řádků by vás mohlo napadnout, že koučink je jednou z moderních seberozvojových metod.9 S vědomím, že to, co je zdánlivě nové a moderní, může být velmi lákavé, protože v sobě mnohdy skrývá neotřelost, pokrok a nový přístup, je na místě říct, že koučink je ve své nejryzejší podstatě metodou velmi starou, a možná právě proto léty osvědčenou. Koučink je z mého pohledu dávnou sokratovskou metodou, v níž dobře položené otázky hrají zásadní roli. Jejich prostřednictvím nalézá totiž ten, komu jsou pokládány, své odpovědi a přichází tak ke zdroji svého potenciálu. A od nalezení vlastních odpovědí pak může být už jen krůček k uvědomění si řešení v té či oné situaci.

Jen si představte antického filozofa Sókrata v některém z Platónových dialogů,10 jak chodí po agoře, tedy prostoru shromažďujícím svobodné občany, zapřádá dialogy a ptá se na zdánlivě jednoduché, snad až triviální otázky, které se leckomu mohou zdát příliš hloupé na to, aby stály za odpověď. A přitom v tom je právě jejich síla. Protože ty zdánlivě nejjednodušší otázky jsou často ty, které jsou nejmocnější, aby otevřely stavidla našeho přemýšlení a pocitů a vyvolaly v nás něco, co odhrne naši vnitřní oponu. To, co nám pomůže skutečně vidět, co se odehrává na našem vnitřním jevišti úvah, postojů, názorů, pocitů, obav, radostí, tužeb a přání.

Víme, že Sókrates nebyl žádný hlupák, ačkoli pokládal zdánlivě jednoduché otázky. Stejně tak víme, že otázky, které pokládal, resp. odpovědi, které jimi získával, nebyly ani tak určeny jeho uším, jako spíše uším toho, kdo je vyslovoval. Sókrates neměřil kvalitu odpovědi podle nějakého předem zvoleného etalonu, spíše nechával plynout proud řečníkových myšlenek, které svými otázkami usměrňoval tak, aby se řečník dobral k vlastní odpovědi. V tomto smyslu se tedy jednalo o koučink tak, jak ho známe i dnes. Stejně jako Sókrates také kouč pokládá otázky bez toho, aby odpovědi patřily jemu. Odpovědi patří koučovanému, kterému usnadňují orientaci ve vlastních myšlenkách a pocitech. Otázky jsou navíc tím silnější, čím jsou zdánlivě jednodušší, jak se dozvíme v kapitole Otázky jsou klíčem.

Síla koučinku

Výstup na Mont Blanc

Transakční a transformační koučink

Příklad s nadváhou

Sebekoučink

3.

Kdo je kouč a jak být koučem sám sobě

Madeleine Albrightová21

Gorila v zorném úhlu

4.

Co dáváte a co přijímáte?

Co vám to přináší?

Do jaké míry je to, co dáváte a co získáváte, v rovnováze?

Jak se přitom cítíte?

Čím jsou tvořeny vaše hranice?

Kdy se cítíte zranitelní?

Co skutečně potřebujete?

Co na sobě oceňujete?

Co dáváte sami sobě?

Jak o sebe pečujete?

Co vás baví a děláte rádi?

Co jsou vaše schopnosti?

U čeho zapomínáte na čas?

Které své schopnosti a dovednosti chcete více rozvíjet?

Kdo tím bude ovlivněn?

Jak začnete?

Nakreslete si nebo si z webu www.learninghub.cz/kouc stáhněte obrázek tří soustředných kružnic.

Centrální vnitřní kružnici nazvěte JÁ, prostřední kružnici nazvěte MOJI NEJBLIŽŠÍ, vnější kružnici nazvěte OSTATNÍ LIDÉ.

Zaměřte se nejprve na centrální kružnici nazvanou „Já“. Vepište do ní, případně z důvodu nedostatku místa vedle ní, čím jsou tvořeny vaše hranice (co s vámi souzní a co už ne; může to být například respekt k vaší osobě, fyzický prostor, který potřebujete, svoboda rozhodování a podobně). Prozkoumejte, na čem poznáte, jsou-li vaše hranice ostatními překročeny. Zamyslete se nad tím, jaké vaše potřeby musejí být naplněny, abyste se v prostoru svých hranic cítili komfortně a mohli odtud čerpat energii pro každou další sféru svého života a svých vztahů.

Nyní se soustřeďte na prostřední kružnici pojmenovanou „Moji nejbližší“. Vepište do ní, čím jsou tvořeny hranice „světa“ vás a vašich nejbližších lidí. Zamyslete se nad tím, na čem poznáte, jsou-li ostatními překračovány. Jaké potřeby musejí být naplňovány, aby pro vás byla tato zóna komfortní a bezpečná a tvořila zázemí pro „vnější“ svět ilustrovaný poslední kružnicí? Co z toho přímo ovlivňujete?

A nyní soustřeďte svoji pozornost na vnější kružnici nazvanou „Ostatní lidé“. Do této sféry většinou spadají ti, s nimiž se více či méně pravidelně setkáváte, kteří však nejsou vašimi blízkými. Může se jednat o kolegy, obchodní partnery, učitele vašich dětí nebo třeba lektory kurzů, které navštěvujete. Opět se zamyslete nad tím, a do kružnice to vepište, čím musí být tvořena tato zóna, abyste se v ní cítili komfortně a bezpečně. Jaké potřeby musejí být naplněny a co tvoří její hranice?

Kdy si udělám „rande“ sám se sebou a jak bude vypadat?

Kdybyste měli kouzelný prsten, který splní všechna vaše přání, co byste chtěli, aby vykouzlil?

Co skutečně chcete?

Co vám to přinese?

Co chcete (v práci/ zaměstnání) zažívat?

Co potřebujete pro to, abyste se mohli rozhodnout?

Čeho se obáváte?

Co byste udělali, kdybyste se nebáli?

Co zažíváte, když si představíte stávající stav?

Jak se cítíte, když si představíte nový (jiný/ toužebný) stav?

Co potřebujete, abyste mohli udělat první krok?

Co vám změna přinese?

O co změnou přijdete?

Kdo nebo co vám v tom může pomoci?

Jak by mohl vypadat první krok?

Co uděláte?

Kdy to uděláte?

„Co ve mně vyvolává pocit stresu?“ Vaší odpovědí může být jízda autem po dálnici D1, tak jak skutečně pro řadu klientů v určitém období byla či stále ještě je. Pokud byste se spokojili s touto odpovědí, mohli byste nabýt dojmu, že jízda po této konkrétní dálnici vám způsobuje stres, a zaměřili byste se na to, jak jízdu zvládnout. V takovém případě byste však pracovali pouze se „symptomem“, nikoli podstatou.

Pokud byste v tuto chvíli využili metodu Archeologa, zeptali byste se dál: „Co přesně mě stresuje (vadí mi) na jízdě autem po D1“? A vaší odpovědí by mohlo být: Strach, že se dostanu do kolony.

V tuto chvíli byste se zaměřili na odkrytí další vrstvy a zeptali byste se: „Co přesně mě stresuje (vadí mi) na tom, že se dostanu do kolony?“ Odpověděli byste třeba: Že nepřijedu včas na schůzku, protože se mi to už stalo a bylo to velmi nepříjemné.

Poodhalíte další vrstvu a zeptáte se: „Co přesně mě stresuje (vadí mi) na tom, že nepřijedu včas na schůzku?“ A odpovíte si třeba: Že přijdu pozdě a ostatní na mě budou muset čekat.

Odkryjete další vrstvu a zeptáte se: „Co přesně mě stresuje (vadí mi) na tom, že na mě ostatní budou muset čekat?“ V hlavě vám vytane odpověď: Že budu působit nedůvěryhodně, jako někdo, kdo si neumí naplánovat čas, a tedy i jiné věci.

Na co se zeptám právě teď sám sebe?

Představte si, že uplynulo půl roku (rok, 5 let, 10 let…) a díváte se zpět. Jaké rozhodnutí byste chtěli, z odstupu času, dnes udělat?

Jak vypadají cesty, mezi kterými se rozhodujete?

Na které z nich se cítíte lépe?

Čím to je?

Co zažíváte?

Co chcete zažívat?

Co vám brání v tom, abyste to zažívali?

Co konkrétně jste už udělali pro to, aby to takové bylo?

A co ještě chcete udělat?

Kdy to uděláte?

Když si představíte vytoužený (výsledný, nový, jiný) stav, jak se cítíte? Jak reaguje vaše hlava – co si myslíte? Jak reaguje vaše srdce – co cítíte, jaký máte pocit? Jak reaguje vaše tělo – jaká je jeho postura, jaké signály vnímáte?

Co konkrétně potřebujete pro to, abyste udělali první krok?

Co si právě teď myslím? Co cítím? Jaké signály vysílá moje tělo?

Co se vám povedlo?

S čím jste spokojeni?

Kdybyste se nad svou situací vznesli jako pták nebo se podívali z letícího balonu, co byste viděli?

Co poutá vaši pozornost?

Z jakého důvodu to poutá vaši pozornost?

Na co se budete soustředit příště?

Na co konkrétně zaměříte svoji pozornost?

Co jste se z této situace naučili?

Jak to použijete?

Z jakého důvodu byste měli uvěřit tomu, co vám říká vnitřní soudce?

Jak to (co říká soudce) víte?

Co se stane, když tomu neuvěříte?

Čemu chcete uvěřit?

Co vám v tom pomůže?

Co mi přinesl dnešní den?

Co vás brzdí?

Co vám pomáhá?

Jaká máte vnitřní přesvědčení?

Která z nich (přesvědčení) vás nejvíce sabotují?

Která z nich (přesvědčení) vás nejvíce podporují?

Kdy zaznívají?

Odkud je znáte?

Která chcete změnit?

Co vám změna přinese?

Do jaké míry sami sebe podporujete?

A jak to (výroky skrytých sabotérů) víte?

Čím podpoříte sami sebe?

Jak je (výroky skrytých sabotérů) změníte?

Kdy to uděláte?

Na čem poznáte změnu?

Jaké by to bylo, kdybych byl přesvědčený, že…

Co pro sebe můžete udělat právě teď, abyste zvládli (tuto chvíli, tuto emoci, tento stav)?

Jak se podpoříte?

Co byste právě teď potřebovali?

Co byste (v této situaci) řekli svému nejbližšímu příteli?

V jakých situacích máte radost?

Jak můžete takové chvíle zažívat častěji?

Co pro to uděláte?

Co na sobě oceňujete?

Co se vám povedlo podle vašich představ?

Čím to bylo?

Co konkrétně jste dělali?

Co nenaplnilo vaše očekávání?

Čím to bylo?

Co jste dělali?

A co příště uděláte jinak?

A jak to vím?

Odkud to mám?

Kdo mi to říkal?

Z jakého důvodu by to mělo být zrovna takhle?

A jak jinak by to mohlo být?

Jak ještě?

Co laskavého řeknu sám sobě právě teď?

Co vás zaručeně rozčílí, naštve, rozpálí do běla?

Jaká vaše hodnota je tím dotčena?

Jak se tato hodnota ve vašem životě projevuje?

Jak konkrétně ji žijete?

Čím může být oslabena?

Čím může být naopak posílena?

Co je pro vás při volbě priorit důležité?

Podle jakého kritéria se rozhodujete, co má a co nemá prioritu?

Jaké jsou vaše klíčové hodnoty?

Jak to, co označujete za prioritu, ladí s vašimi hodnotami?

Uvědomíte-li si, co jsou vaše hodnoty, které úkoly, činnosti, aktivity, které máte na svém seznamu, jsou v největším souladu s těmito hodnotami?

Jak se vaše hodnoty promítají do (jedné nebo druhé) varianty (pro kterou se rozhodujete)?

Která hodnota je pro vás na prvním místě?

A jak je tato hodnota v souladu s (první nebo druhou) variantou?

Kterou ze svých hodnot chci více žít v každodennosti?

Jak jinak by to (situace, v níž se nacházíte, záležitost, kterou řešíte) mohlo být?

Kdybyste připustili, že na této (situaci, záležitosti…) je něco dobrého (cenného, užitečného, humorného…), co by to bylo?

Co přitahuje vaši pozornost? A z jakého důvodu?

Co jiného byste mohli vidět, kdybyste se vznesli do oblak a podívali se z výšky?

Co (dalšího) byste viděli, kdybyste se na dnešní situaci podívali z odstupu let?

Co by viděl ten, koho si vážíte?

Jak na celou situaci nahlíží ten, koho se také týká?

Co můžete díky této situaci získat?

Jaké možnosti přináší tato situace?

Jak tyto možnosti využijete?

Co uvidím, když obejdu svého slona a podívám se na něj z místa, na kterém jsem nikdy dříve nestál? Co mi v tom brání?

Do jaké míry jste tvůrcem a arbitrem svého života?

V čem se to projevuje?

Co by to znamenalo, být tvůrcem svého života?

Co by to znamenalo, být arbitrem svého života?

Jak by se to projevilo?

V čem se to projevuje, že tvoříte svůj život?

V čem se to projevuje, že rozhodujete o svém životě?

Co vám to přináší, že za vás rozhodují jiní?

Co vám to brání důvěřovat sami sobě a svým rozhodnutím?

Co by se muselo stát, abyste začali věřit sami sobě?

Jak by to vypadalo, kdybyste byli tvůrcem svého života?

Co byste udělali jako první věc?

Co vám v tom brání?

Jak začnete?

Kdy to uděláte?

Čím a jak chci utvářet tento den? A jak chci tvořit svůj život?

Prvním bodem je zastavit se a uvědomit si, že se v takové situaci nacházíte. Akceptujte ji s vědomím, že se jedná o příležitost, i když někdy zdánlivě pořádně schovanou. Nepanikařte, že jste se v ní ocitli, že hned nevíte, co dělat.105

Druhým bodem je pozorovat, co se odehrává uvnitř i vně vás. Všímejte si, co poutá vaši pozornost, uvědomujte si své myšlenky a pocity, vnímejte signály svého těla i okolního světa. Pozorujte a popisujte, záměrně nehodnoťte a neposuzujte.

Třetím bodem je ptát se sebe sama otevřenými otázkami a vnímat odpovědi. Hledejte podstatu stejně, jako když archeolog pátrá po artefaktech, nezabývejte se symptomy. Nedávejte slovo vnitřnímu soudci a nerozvíjejte sebesabotující myšlenky.

Čtvrtým bodem je uvědomit si možnosti, které se vám ve vaší situaci nabízejí, které jste získali prostřednictvím otázek, a vybrat z nich tu nebo ty nejvíce vhodné. Vybírejte z nich a využívejte nejen racionálních úvah, ale také emocí a signálů těla, které jsou spolehlivým barometrem pro to, jestli je ta či ona alternativa pro vás ta správná. Vybrané možnosti si představte, jako by byly již zrealizované, a nechejte je na sebe působit. Vaše emoce a tělo vám napoví, ve které se cítíte nejlépe, a pro kterou tedy máte i dostatečnou motivaci k jejímu uskutečnění.

Pátým bodem je akce. Formulujte svůj záměr (čeho chcete dosáhnout) v pozitivním vyjádření. Pojmenujte konkrétní kroky, které uděláte a které povedou k uskutečnění zvolené možnosti, a pusťte se do nich na fyzické úrovni. Na mentální rovině podpořte uskutečnění svého záměru vizualizací výsledného stavu. Mějte na paměti, že cokoli si náš mozek dokáže představit, zanechává fyzickou stopu.

A konečně šestým bodem, který je zároveň společným jmenovatelem všech předešlých, je laskavost. Postupujte s laskavostí k sobě samému, s vědomím, že máte všechny potřebné zdroje pro realizaci svého záměru. Využívejte už zmíněnou vizualizaci pro jeho podporu, povzbuzujte se podpůrnými výroky. Buďte jednoduše svým největším fanouškem.

Koučink není módní záležitostí. Podstata koučinku je starší, než by si mnozí z nás mysleli. V určitém smyslu se kouč chová podobně jako filozof Sókrates, který chodil po agoře a prostřednictvím dobře vedených a promyšleně strukturovaných dialogů vedl ostatní k nalezení jejich vlastních odpovědí. Ať už se rozhodujete o změně kariéry, snažíte se najít rovnováhu mezi prací a osobním životem, přemýšlíte o realizaci nového projektu, nebo se „jen“ snažíte rozvzpomenout na to, co vás dříve bavilo, těšilo a motivovalo, protože cítíte, že chuť do života se vám vytrácí, vždy hledáte vlastní odpovědi.

Koučink není drahý. Cena koučinku je srovnatelná s každou jinou službou. Řada z nás si zvykla pečovat o tělo, a tak suma vynaložená za kadeřníka, masáže, permanentku do fitness centra či třeba soukromého trenéra nám nepřijde nákladná, zatímco částka vynaložená za péči o náš vnitřní svět nám může připadat neúměrná. Možná je to tím, že zatímco nový účes okamžitě vidíme, změna v přemýšlení, postoji či nalezení nového řešení nemusejí být patrné okamžitě a hned. Přesto je význam této péče často mnohokrát vyšší, má trvalejší platnost a přináší nám užitek v mnoha vzájemně provázaných oblastech.

Koučink nemá smysl jen pro lidi na vedoucích pozicích, koučink má smysl pro každého. Pro každého, kdo si potřebuje ujasnit myšlenky a pocity a najít pro sebe nejvhodnější postoj, postup či řešení, který mu umožní dosáhnout svého cíle.

Koučink není jen klábosení a popovídání si. Koučink je svébytnou metodou, která má svou filozofii, principy, pravidla a postupy. Koučovací rozhovor má strukturu, fáze a řád. Rozhovor je koučem veden z výchozího místa směrem k cílovému bodu, tedy toho, kterého chcete dosáhnout. Každá otázka, která je v průběhu rozhovoru položena, má svůj význam a posouvá vás směrem k akci, která povede k dosažení vašeho cíle či záměru.

Kouč vám pomůže, abyste našli řešení a zároveň za něj přijali zodpovědnost, neudělá to však za vás. Jak přesně? Například tím, že se bude dobře ptát a vnímavě reflektovat vaše odpovědi. Tím, že vás podpoří ve vašich krocích a nasměruje vaši pozornost na konkrétní akci. A v neposlední řadě také důvěrou ve vás, vaše schopnosti a potenciál.

Kvalitním a zodpovědným koučem dnes není každý. Není koučem každý, kdo se za kouče vydává, stejně jako není řidičem každý, kdo umí nastartovat auto bez toho, že by udělal zkoušky v autoškole a vlastnil řidičský průkaz. Koučem je ten, kdo absolvoval určité profesně uznávané vzdělání, kdo teoreticky i prakticky rozumí principům koučovacího procesu, zná svoji roli v něm, vykazuje požadované kompetence, ctí etické zásady profesní organizace,110 stále se rozvíjí a vzdělává, a především nepřeceňuje svoji roli.

I když máte dobré přátele, může pro vás být kouč užitečný. Proč? Přátelé k vám mají hlubokou vazbu, máte společné zážitky a možná i zkušenosti, a to jim nemusí vždy dovolit poodstoupit a podívat se na věc z jiného úhlu. Přátelé nebyli trénováni v pokládání otázek, v aktivním naslouchání, neposuzování a nehodnocení a neprojektování svých zkušeností do vašeho života. V neposlední řadě se vaši přátelé mohou zaleknout emocí, které se mohou během procesu uvědomění dostavit, a nepomohou vám „vidět oblohu za mraky“.111

Není účelné, aby měl kouč zkušenosti přímo s vaším tématem. Aby vám kouč pomohl či lépe řečeno vás podpořil na vaší cestě k nalezení vlastního řešení či přístupu k „vaší věci“, nemusí mít s vaším tématem zkušenosti, stejně jako dobrý lékař nemusel prodělat zápal plic, aby ho mohl úspěšně a kvalifikovaně léčit.

Kouče nepotřebuje jen ten, kdo má „problém“. Na tomto místě by bylo účelné definovat, co si představíte pod slovem problém. Je problémem to, že nejste spokojeni v práci, toužíte po tom, dělat něco jiného a nevíte, co přesně? Nebo je problémem to, že chcete začít nový projekt v jakékoli oblasti a potřebujete si ujasnit, jak k tomu přistoupíte? Může být problémem to, že v určitých situacích reagujete vždy stejným způsobem a začínáte si uvědomovat, že tyto reakce neprospívají vám ani vašemu okolí? Pro řadu lidí tyto otázky nejsou „skutečnými“ problémy, přesto je velmi užitečné nasvítit je prostřednictvím koučinku a uvědomit si, co a jak dál.

Kouč je odborník, který je ve svém oboru teoreticky i prakticky vzdělán. Kvalitní profesionálové jsou navíc držiteli odborných certifikací, jejichž užívání je podmíněno permanentním seberozvojem, supervizí jejich práce a předepsaným počtem hodin dalšího odborného vzdělávání v průběhu stanoveného období. Napadá mě v této souvislosti film Králova řeč se skvělým Geoffreyem Rushem v titulní roli. Znáte ho?