Strašidelná knihovna
Duchové v podzemí

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Dori Hillestad Butlerová

Strašidelná knihovna - Duchové v podzemí – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pro všechny mé nové přátele v Seattlu

DHB

Dori Hillestad Butlerová

Stra šidelná knihovna – Duc hové v podzemí

Original English edition first published in 2017 under the title The Haunted Library – The Underground Ghosts by Grosset & Dunlap, an imprint of Penguin Random House LLC, 345 Hudson Street, New York, New York 10014. Grosset & Dunlap is a trademark of Penguin Random House LLC.

Text copyright © 2017 by Dori Hillestad Butler

Illustrations copyright © 2017 by Aurore Damant

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with Penguin Workshop, an imprint of Penguin Young Readers Group, a division of Penguin Random House LLC.

Z anglického originálu The Haunted Library – The Undreground Ghosts, vydaného nakladatelstvím Grosset & Dunlap v roce 2017,
přeložil Václav Soukup.

Jazyková korektura Adéla Bílková

Odpovědná redaktorka Marta Chladová

Vydalo nakladatelství Fragment v roce 2023 ve společnosti Albatros Media a. s.

se sídlem 5. května 22, Praha 4

Číslo publikace 41 867, 1. vydání, 2023

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2023

Translation © Václav Soukup, 2023

www.fragment.cz

e-shop: www.albatrosmedia.cz

www.facebook.com/nakladatelstvi.fragment

Cena uvedená výrobcem představuje nezávaznou
doporučenou spotřebitelskou cenu.

ISBN tištěné verze 978-80-253-5698-2

ISBN e-knihy 978-80-253-6212-9 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-6213-6 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-6211-2 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

Na návštěvu do Seattlu

„Podívej, Kazi!“ Malý Honza hleděl z Klárčina okénka. „Jsme nahoře nad mraky!“

Kaz se dívat nechtěl. On, malý Honza a Klárka byli v letadle. Klárka už letadlem letěla, ale pro duchy to byla nová zkušenost. Kaz si nebyl jistý, jestli se mu ta zkušenost líbí.

„Přemýšlím, jaký to je asi pocit, když propluješ mrakem,“ dumal malý Honza a přivál blíž k oknu.

Kaz ho přitáhl zpátky. „To zjišťovat nebudeme,“ řekl.

Klárka se na Kaze s malým Honzou usmála. Duchové se vznášeli nad ní. Povídat si s nimi nemohla, protože kolem se nacházelo příliš mnoho lidí. Ti lidé nedokázali vidět a slyšet duchy, takže by se divili, s kým to mluví.

Klárka a její duchové letěli do Seattlu. Klárčini rodiče totiž odjeli na kongres detektivů a babička Karen byla na sjezdu knihovníků. Takže pro Klárku zařídili týdenní návštěvu u její tety Beth a sestřenice Maddie.

Když Klárka ještě neznala Kaze s malým Honzou, bydlela v Seattlu taky. Tehdy se s tetou Beth a Maddie vídala pořád, protože se o ni staraly, kdykoliv byli její rodiče pryč. Ale minulý rok se Klárčina rodina přestěhovala do Iowy, aby se přiblížili babičce Karen. Tohle byl Klárčin první výlet zpátky do Seattlu. A její první výlet bez rodičů.

Klárka si nedokázala představit lepší datum pro návštěvu tety Beth a Maddie, protože tenhle pátek se slavil Halloween. Maddie byla ve spolku dobrovolníků Městské knihovny v Seattlu a ten v knihovně naplánoval celonoční halloweenskou párty. Na programu byly duchařské historky, dílny a hry. Klárka už se nemohla dočkat.

„Nezapomeň, malý Honzo. Slíbil jsi, že jestli poletíš do Seattlu se mnou a Klárkou, budeš se chovat vzorně,“ řekl Kaz.

„Já se chovám vzorně,“ odpověděl malý Honza.

„Žádné zjevování. Žádné kvílení. A žádné strašení pevných lidí,“ vyjmenovával Kaz. „A taky žádné proplouvání okny letadla!“

„Jen jsem se díval z okénka,“ chlácholil ho malý Honza. „Nechtěl jsem jím proplout. Klídek, Kazi. Jsme na dovolené!“

Jak měl být Kaz klidný, když si musel dělat starosti o svého mladšího brášku? Že mamka s taťkou malého Honzu do Seattlu pustili, ho popravdě překvapilo. Obzvlášť po tom všem, co se přihodilo jejich rodině.

Před rokem žili Kaz a malý Honza s jejich starším bráškou, rodiči, prarodiči a jejich psem Kosmem v opuštěné budově staré školy. Všechno bylo v pořádku, dokud Finn náhodou neproplul skrz zeď ven a vítr ho neodfoukl pryč.

Babička s dědečkem se snažili Finna zachránit, ale odfouklo je to taky.

Pár měsíců poté byla stará škola zbourána a vítr rozfoukal i ostatní duchy. Kaz myslel, že svou rodinu už nikdy neuvidí.

Vítr Kaze zavál do jedné maloměstské knihovny. Tam poznal Klárku. Ta žila nad knihovnou se svými rodiči a babičkou.

Kaz s Klárkou založili detektivní kancelář K & K Případy duchů, ve které řešili duší záhady a hledali Kazovu rodinu. Nějaký čas to trvalo, ale našli všechny – celou Kazovu rodinu.

Takže co když se někdo zase ztratí? Co když se Kaz nebo malý Honza ztratí v Seattlu?

„Tohle letadlo je trochu jako láhev na vodu pro pevné lidi,“ řekl malý Honza, zatímco uličkou procházela letuška a vybírala odpadky.

„Jak jsi na to přišel?“ zeptal se Kaz.

„Když pevní lidé chtějí někam vyrazit, cestují uvnitř letadla,“ vysvětloval malý Honza. „Když chceme někam vyrazit my, cestujeme v tomhle.“ Ukázal na prázdnou lahev na vodu, která stála na stolečku před Klárkou.

K tomu Kaz neměl co dodat.

Z reproduktorů se ozval hlas: „Brzy budeme přistávat. Prosím ujistěte se, že opěradla vašich sedaček a stolečky jsou zajištěné a plně vzpřímené.“

„Radši vplujeme zpátky do Klárčiny lahve,“ řekl Kaz svému bratrovi.

„Ach jo. Musíme?“ zeptal se malý Honza.

„Ano,“ odpověděl Kaz. Duchové se smršťovali… víc… víc… a propluli skrz lahev.

Klárka si vložila lahev mezi kolena, sklopila svůj stoleček a přichytila ho k zadní části sedačky před sebou.

„Hej!“ zavolal malý Honza na Klárku. „Chceme vidět z okénka.“

„Mluv za sebe,“ zaúpěl Kaz. Při pohledu z okna se mu dělalo špatně.

Ale Klárka stejně zvedla lahev k oknu.

„Díky, Klárko,“ řekl malý Honza. „Jestli se nechceš dívat, Kazi, tak zavři oči.“

A tak Kaz zavřel oči. Neotevřel je, dokud nebylo letadlo bezpečně na zemi.

Jelikož s sebou Klárka neměla nikoho dospělého, letuška ji provedla rušným letištěm. Kaz s malým Honzou zůstali v lahvi.

„Tady je! Klárka!“ Dospívající dívka s jasně zrzavými vlasy dychtivě zamávala. Paní hned vedle ní zamávala také.

Klárka se zazubila. „To je moje teta se sestřenicí,“ oznámila letušce. Doběhla k nim, svůj kufr za sebou táhla na kolečkách, a nadšeně je obě objala. „Ahoj, Maddie! Ahoj, teto Beth!“

„Ach, tak ráda tě zase vidím, zlatíčko,“ řekla teta Beth a také ji objala. Pohlédla zpátky na letušku. „Děkuji, že jste mi neteř přivedla až sem.“

„Rádo se stalo,“ usmála se letuška. Mávla jim na rozloučenou a spěchala pryč.

„Jaký byl let?“ zeptala se teta Beth Klárky, když zamířily na kryté parkoviště.

„Dobrý,“ odpověděla Klárka.

Výtahem se dostaly do druhého patra krytého parkoviště a došly k modrému autu. Maddie uložila Klárčino zavazadlo do kufru. Začala otvírat přední dveře, ale pak si místo toho sedla na zadní sedačku. „S Klárkou se vídám málokdy, a tak s ní budu sedět vzadu,“ vysvětlila své mamce.

„To bude Klárka určitě ráda,“ řekla teta Beth. Klárka přikývla. Se svou lahví na klíně si zapnula bezpečnostní pás. Teta Beth nastartovala auto a vyjela z krytého parkoviště.

„Mami?“ řekla Maddie a naklonila se v sedadle dopředu. „Můžu si dát s učením na týden pauzu, abych mohla trávit čas s Klárkou?“

„Ne,“ odpověděla teta Beth. Zněla, jako kdyby ji překvapilo, že se Maddie vůbec ptá. „Klárka má nejspíš taky domácí úkoly, které musí během tohoto týdne udělat.“

„Mám,“ souhlasila Klárka.

„Dobře. Když se dopoledne budete učit, odpoledne si můžete dělat, co chcete. A co bys tento týden chtěla dělat ty, Klárko?“ usmála se teta Beth na Klárku ve zpětném zrcátku.

Klárka pokrčila rameny. „Nevím. Hlavně bych chtěla trávit čas s vámi. A jít na halloweenskou párty do knihovny. Na to se těším!“

„Halloweenská párty bohužel možná nebude,“ řekla Maddie rozmrzele.

„Co?“ podivila se Klárka. „Jak to?“

„V knihovně se děly nějaké zvláštní věci,“ řekla Maddie. „Dětem se na tu párty nechce, protože si myslí, že tam straší. Pamatuješ, jak jsi před svým stěhováním lidem říkala, že vidíš duchy? Vím, že tehdy jsem ti nevěřila, ale… byla to pravda?“

„Maddie,“ zasmála se teta Beth. „Je ti čtrnáct let. Ty víš, že nic takového jako duchové neexistuje.“

Malý Honza nespokojeně mlaskl. „Něco… takového… jako… duchové… existuje…,“ zakvílel uvnitř lahve.

„Malý Honzo!“ vynadal mu Kaz a připlácl mu dlaň na ústa.

Maddie zalapala po dechu. „Co to bylo?“ zírala na Klárčinu lahev na vodu. Slyšela malého Honzu, ale neviděla ho.

Dokonce i teta Beth se otočila, aby se podívala. „To byl legrační hlas, Klárko,“ řekla.

„Žádné kvílení! Pamatuješ?“ připomněl Kaz bratrovi.

Malý Honza sklopil oči. „Promiň. Ale nemám rád, když lidé říkají, že nic jako duchové neexistuje.“

Teta Beth obrátila svou pozornost zpátky k řízení.

Maddie šťouchla Klárku loktem. „Co to bylo?“ zeptala se znovu.

Klárka shlédla dolů na své duší přátele.