Kočičí království –
Mourinka na první výpravě

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Mia Bellová

Kočičí království –
Mourinka na první výpravě – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Mé zvláštní poděkování
patří Conradu Masonovi

Text copyright © 2019 by Working Partners Limited

Cover and interior art copyright © 2019 Scholastic Inc.

Translation © Eva Kadlecová Pourová 2023

E-book konverze © GDTP Studio Albatros Media, 2023

ISBN tištěné verze 978-80-264-4685-9 (1. vydámí, 2023)

ISBN e-knihy 978-80-264-4703-0 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-264-4704-7 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-264-4705-4 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

Kapitola 1

Královská koťata

Princezna Mourinka vykoukla zpoza prázdného brnění. Zastříhala ušima nahoru a dolů, což byl signál pro její bratry. Vzduch je čistý! Pak vběhla do chodby.

Tlapky se jí bořily do měkkého červeného koberce a její fialovo-zlatá sukýnka šustila. Rychle proběhla kolem starých obrazů s portréty kočičích králů a královen. Její bratři se hnali za ní. Mourince se vzrušením chvěly fousky na čumáčku. Tohle je rozhodně lepší než učit se pořád dokola královský rodokmen, napadlo ji.

„Dokázali jsme to!“ vypískl její mladší bratr Zrzeček. Udělal přemet, ale hned zase vyskočil na nohy. Veliké žluté oči mu zářily nadšením.

„Opatrně!“ mírnil ho jejich starší bratr Uhlík. Ocásek se mu pod fialovým kabátkem nervózně kroutil. „Jestli nás zase chytí, jak tajně chodíme mlsat, tak…“

Než to ale stihnul doříct, zakopl Zrzeček o svůj vlastní meč. V další vteřině už ten ryšavý kocourek přistál přímo na čumáčku a z kapes se mu vyvalila hromada neodolatelných dobrot. Rozsypaly se všude kolem. Mourinka si všimla, že se jeden bonbón kutálí přímo k obrovským zlatým dveřím…

„Velká síň!“ zalapal po dechu Uhlík. „Maminka s tatínkem jsou právě teď uvnitř!“

Mourince se rozbušilo srdce. Vyrazila za bonbónem, co jí tlapky stačily. Žuch! Dopadla přímo na něj a pevně ho sevřela předními tlapkami.

„To bylo o chlup,“ vydechl Uhlík. „Raději už pojďme zpátky nahoru, dřív, než se vzbudí Bábinka Pacinka a všimne si, že nesedíme u svých psacích stolů.“

Ale Mourinka nedokázala odolat. Tolik ji lákalo nakouknout za dveře. Velká síň byla opravdu obrovská, tak velká, že by se uvnitř dala hrát kočičí kopaná. Na stěnách visely dlouhé prapory z rudého hedvábí zdobené zlatými drápky království Mňautopie.

Na pódiu na opačném konci síně seděli na svých zlatých trůnech Mourinčini rodiče. Skrz veliké okno, které mělo tvar kočky, pronikalo dovnitř jasné ranní světlo.

Okolo pódia stála skupina vybraně oblečených šlechticů a šlechtičen. Pochvalně předli, zatímco jim Mourinčin otec, král Alfréd, předčítal z papírového svitku.

„Buďte pozdraveni, občané Mňautopie,“ prohlásil slavnostně. Jeho hluboký hlas se nesl síní. „Toto je náš první zákon – král Alfréd a královna Líza jsou vládci této země. Druhý zákon říká, že královská rodina bude Mňautopii navěky chránit před nebezpečím…“

„No potěš kotě!“ prohlásil Zrzeček, který načuhoval za Mourinkou. „Já myslel, že Slavnost Zlatého svitku se má konat až dnes večer!“

„To ano, tohle je jen zkouška s papírovým svitkem, ty popleto,“ zašeptala Mourinka. „Copak jsi u ranního mléka neposlouchal? Až budou dnes večer mamka s taťkou tyhle zákony číst, bude sem do síně tamhle tím oknem pronikat poslední sluneční paprsek, který dopadne přímo na Zlatý
svitek.“

„A pak se stane kouzlo a všechno, co mamka s taťkou řeknou, se objeví napsané na Zlatém svitku,“ dodal Uhlík. „Budou to zákony, které musí kaž-
dý poslouchat.“

V tom okamžiku se jejich směrem otočil voják královské stráže.

„Honem!“ vykřikl Uhlík a v tu ránu z něj byl jen záblesk černé srsti.

Mourinka popadla Zrzečka za tlapku a společně spěchali za svým starším bratrem. Královská koťata utíkala ze všech sil, dokud nedoběhla k velkému točitému schodišti vedoucímu do jejich komnat. Mourinka si povzdechla. Tohle kratičké dobrodružství ji neskutečně bavilo, stejně jako Zrzečka. Teď už ale bylo po všem a jí se nechtělo vracet se zpátky do nudných ložnic.

V knížkách, které četla, nemuseli stateční kočičí hrdinové studovat učebnice dějepisu, a nemuseli ani celý den cvičit poklony a pukrlata. Místo toho vyráželi na dobrodružné výpravy.

I já jednou zažiju pořádné dobrodružství, slíbila si v duchu. Jako je to v těch knížkách.

„Kéž bychom se tak mohli podívat na opravdový Zlatý svitek,“ povzdechl si Zrzeček smutně.

Mourinka nastražila ouška. „A proč ne?“ prohlásila dychtivě. „Bábinka Pacinka nejspíš ještě spí.“

Princ Uhlík si hryzal drápky. „Já nevím, Mourinko. Chodit tajně mlsat do spíže je jedna věc. Ale vloupat se do královské pokladnice…“

„Kdo tam bude poslední, ten je jen ubohá myš!“ zakřičel Zrzek a rozběhl se tmavou chodbou pryč.

To jako do toho vážně jdeme? napadlo Mourinku. Pocítila strach… ale taky příjemné vzrušení. Zazubila se na Uhlíka. „My přece nechceme být myši, nebo snad jo? Tak poběž!“

Za okamžik už stáli před těžkými dveřmi komnaty s pokladem. Na chodbě byla tma a ticho. V rozích visely pavučiny.

„Já nevím,“ zašeptal nejistě Uhlík. Ale Zrzeček se natáhl nahoru, zatlačil do dveří, a ty se se sténáním otevřely.

„Páni!“ vydechla všechna tři koťata naráz.

Uvnitř spatřila hromady třpytivého pokladu, které se blýskaly ve světle pochodní hořících na stěnách. Mourinka nevěděla, kam se podívat dřív. Byly tu královské koruny vykládané drahokamy, zářivé diamantové náhrdelníky, zrcátka ve zlatých rámečcích… A některá z těch zrcátek budou navíc určitě kouzelná! napadlo ji.