Fotbal, to je hra

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Alena Ryšánová

Fotbal, to je hra – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Základy

Co je to fotbal?

Fotbal je nejpopulárnější týmový míčový sport na světě. Název „football“ vznikl spojením dvou anglických slov, a to konkrétně foot (noha) a ball (míč). V americké angličtině se výraz football používá pro americký fotbal a pro ten „náš“ fotbal se užívá výraz soccer. V Česku je také známý pod starším názvem kopaná. Popularitu si tento sport získal nejspíš díky tomu, že má jednoduchá pravidla, a je tedy velice snadné ho začít hrát. Stačí pouze míč, který může být vytvořen z různých materiálů. Díky tomu se fotbal prosadil i v těch nejchudších a nejvzdálenějších místech světa.

Ve fotbale je cílem hry dát jednoduše více gólů než soupeř. Ve stručnosti se dá říct, že se hraje s kulatým míčem, jímž hráči pohybují po zpravidla travnaté hrací ploše kopáním či hlavičkami a pomocí přihrávek spoluhráčům a střelbou na soupeřovu branku se snaží obelstít druhý tým, přemoci brankáře a dostat míč za jeho záda.

Složení týmu

V zápase proti sobě vždy nastoupí dva týmy. Každý z nich má v hracím poli jedenáct hráčů, z nichž jeden je brankář. Dalších deset hráčů běhá po hřišti.

Dále může mít každý tým na střídačce několik náhradníků, ovšem během zápasu může do hry nastoupit maximálně pět z nich. Střídání se smí uskutečnit pouze při přerušení hry a se souhlasem rozhodčího. Hráč, který byl během zápasu vystřídaný, se už nesmí znovu vrátit do hry.

Hráči mají na hřišti rozdělené úkoly a podle toho se také rozdílně označují jako brankáři, obránci, záložníci a útočníci.

Brankář má zpravidla jiný dres než jeho tým, aby se odlišil od ostatních hráčů. Jako jediný může v pokutovém a brankovém území (okolí své branky) chytat a odehrát míč rukama. Jeho hlavním úkolem je zabránit soupeři ve vstřelení gólu a bránit tak co nejlépe branku svého týmu.

Obránci mají v podstatě stejný úkol jako brankář, s tím rozdílem, že oni míč do rukou chytat nesmí. Snaží se bořit hru a překazit útoky soupeře. Pohybují se převážně na vlastní polovině hřiště (tedy na té polovině, kde se zrovna nachází brankář jejich týmu). Tradičně je můžeme dále rozdělit do 4 dílčích rolí: střední obránce a krajní obránce (podle pozice v obranné sestavě), ofenzivní obránce (schopný pomáhat v záloze a s útočnými akcemi) a stoper (jehož rolí bývá poslední obrana před brankářem a řízení celé obranné formace, ale dnes již tato role nebývá příliš často k vidění).

Záložníci tvoří přechod mezi obranou a útokem, takže jsou takovým středem týmu. Pohybují se po celém hřišti a podle potřeby se zapojují do hry tam, kde je to nutné, takže jejich rolí je jak útočit, tak bránit. Proto je rozdělujeme na defenzivní (obranné) a ofenzivní (útočné) podle úkolů, které musejí při hře plnit. Dále je tu středový záložník, který má za úkol „tvořit hru“, což znamená, že většinou zakládá útočné akce a vymýšlí různé rozehrávky svým spoluhráčům. To je důvod, proč by měli být fyzicky nejlépe vybaveni, jelikož za zápas zpravidla naběhají nejvíce.

Útočníci mají za úkol zakončovat útočné akce střelbou na branku, dávat góly a narušovat zakládání útočných akcí soupeře. Útočníci musí umět vedle přesných kopů také mistrné hlavičky, protože se zapojují do akcí v okolí brány soupeře. Pohybují se převážně na polovině soupeře a jen málokdy se zapojí do obrany.

Průběh hry

Fotbalový zápas trvá 90 minut a je rozdělen na dva 45minutové poločasy, mezi kterými je 15minutová přestávka. Po uplynutí 1. poločasu dochází ke střídání stran. Čas běží nepřetržitě i při přerušení hry, ale na konci obou poločasů rozhodčí rozhodne, kolik minut se bude nahrazovat čas ztracený například střídáním nebo ošetřováním zraněných hráčů.

Pozn.: V dětských a mládežnických kategoriích se používá zkrácená doba hry – u mladšího dorostu a dorostenek má každý poločas 40 minut, u starších žáků a žákyň 35 minut, mladší žáci hrají 2 × 25 minut nebo 2 × 30 minut, starší přípravky hrají 3 × 16 až 20 nebo 2 × 25 minut, mladší pak 3 × 12 až 16 nebo 2 × 20 minut.

Cílem týmu je jednoduše dát více gólů než soupeř. Gól je uznán ve chvíli, kdy úplně celý míč (tzv. „celým svým objemem“) přejde brankovou čáru mezi brankovými tyčemi. Gól platí, pokud útočící tým před tím neporušil žádné pravidlo.

Je zřejmé, že se hraje hlavně nohama, ale nohy nejsou to jediné, čím lze ve hře posouvat míč. Mohou se používat libovolné části těla, až na ruce. Jediný, kdo může hrát i rukama, je brankář, ale pouze v blízkosti vlastní branky.

Na správný průběh hry a dodržování pravidel dohlíží rozhodčí. Před rozehráním zápasu kapitáni družstev losují házením mince. Vítěz si potom vybere, jestli chce hru začít výkopem, nebo jestli si chce zvolit polovinu hřiště, na které odehraje první poločas. Pokud si vítězný kapitán vybral výkop, vybere si kapitán druhého týmu, na kterou branku chce v prvním poločase útočit.

Po poločasové přestávce si týmy strany hřiště prohodí a vykopává tým, který v prvním poločase nevykopával.

Na začátku každého poločasu a po každém gólu zahájí hráči hru vykopnutím míče. Před výkopem musí být všichni hráči na své polovině hřiště. Míč je umístěn na středovou značku ve středovém kruhu, a jakmile dá rozhodčí znamení, rozehraje vybraný hráč hru. Než rozehraje, musí hráči z týmu soupeře zůstat mimo středový kruh.

Po vstřelení branky rozehrává výkopem ze středu hřiště ten tým, který gól dostal.

Pokud se hra přeruší ze zvláštního důvodu, jako je např. zranění hráče, vběhnutí diváka na hrací plochu apod., navazuje se tzv. míčem rozhodčího. To probíhá tak, že rozhodčí nechá z ruky spadnout míč na zem, a jakmile míč na zem dopadne, hra pokračuje.

Pokud se stane, že v některém z týmů se počet hráčů sníží (například kvůli vyloučení nebo zranění) na méně než sedm, je zápas předčasně ukončen.

Remíza

Neboli lidově plichta. Pokud se stane, že oba týmy dají během zápasu stejný počet gólů, zápas končí remízou. V některých soutěžích ale není možné, aby zápas skončil remízou. A tak se hra musí rozhodnout jinak. V takovém případě určí příslušný soutěžní řád, jak se bude dále postupovat. Rozhodnutí zápasu může probíhat prodloužením hrací doby, prováděním pokutových kopů (neboli penalt) nebo tzv. pravidlem venkovních gólů. Toto pravidlo se ještě nedávno využívalo u vyřazovacích dvojutkání (jeden zápas se hraje na domácím hřišti, druhý na hřišti soupeře – výsledek se počítá dle součtu gólů z obou zápasů), jako třeba v Lize mistrů UEFA, a možná se s ním ještě občas někde setkáte. Pokud by oba týmy v součtu za oba zápasy vstřelily stejný počet gólů, vítězem a postupujícím by se stal ten tým, který by vsítil více gólů na hřišti soupeře (jednoduše řečeno, gól „venku“ by platil za dva). Teprve pokud by oba týmy daly stejný počet gólů na hřišti soupeře (oba zápasy by skončily stejným výsledkem, jen ve prospěch opačného týmu), zařadilo by se na program druhého zápasu prodloužení.

Často se zápas rozhoduje prodloužením 2 × 15 minut. Pokud ani toto prodloužení nerozhodne o vítězi zápasu vstřelením gólu jednoho z týmů, přicházejí na řadu pokutové kopy (neboli penaltový rozstřel).

Kopy

Pokutový kop (penalta)

Pokutový kop se proti týmu nařídí v případě, že jeden z jeho hráčů se ve vlastním pokutovém území dopustí jednoho z přestupků, které jsou jinak trestané přímým volným kopem.

Provádí se tak, že se míč položí na pokutovou značku a tým provádějící tento kop vybere jednoho ze svých hráčů, který bude kopat.

Brankář bránícího týmu musí oběma nohama stát na brankové čáře, a to až do doby, než je míč vykopnut. Zbytek hráčů musí být na hrací ploše, ale mimo pokutové území. Rozhodčí zapíská na píšťalku, a dá tak fotbalistovi znamení, že smí míč vykopnout. Hráč provádějící pokutový kop se při rozběhu nesmí zastavit ani jinak oklamat brankáře soupeře. Tento hráč se také po tomto kopu nesmí znovu dotknout míče dříve, než se ho dotkne jiný hráč.

Pokud během pokutového kopu některý z hráčů bránícího týmu poruší pravidla, pak rozhodčí gól uzná, pokud byl vstřelen. Pokud ne, penalta se bude opakovat.

Když pravidla poruší hráč z útočícího týmu (tedy z týmu, který kop provádí) a je vstřelen gól, nechá rozhodčí kop opakovat. Pokud gól nepadne, hra pokračuje. Pokud k porušení pravidel dojde u obou týmů, kop se opakuje.

Volné kopy

Existují dva druhy volných kopů: přímé volné kopy a nepřímé volné kopy.

Před provedením volného kopu musí všichni hráči soupeře stát od míče minimálně 9,15 m. Proč zrovna takové „nekulaté“ číslo? V britských imperiálních jednotkách je to totiž 10 yardů. Volný kop většinou probíhá tak, že několik hráčů z bránícího týmu se postaví mezi míč a vlastní branku, aby utvořilo tzv. zeď, kterou ztíží soupeřově hráči střelu na branku. Během toho musí hráči útočícího týmu (tedy toho provádějícího volný kop) stát aspoň 1 metr od této „zdi“, a to až do doby, než soupeř vykopne míč.

Pokud některý z hráčů nedodrží předepsanou vzdálenost, nařídí rozhodčí opakování kopu (hráč, který vzdálenost nedodržel, dostane žlutou kartu).

Volný kop (přímý i nepřímý) nařízený ve prospěch týmu v jeho vlastním brankovém území smí hráči provádět z libovolného místa uvnitř tohoto území. Naopak nepřímý volný kop nařízený proti mužstvu v jeho brankovém území se provádí z místa nejbližšího na delší hraně tohoto území.

Přímý volný kop – Tento kop nařídí rozhodčí, když se někdo z hráčů dopustí některého z nedovolených zákroků (viz kapitola Karty).

Nepřímý volný kop – Pokud se hráč dopustí nedovoleného přestupku, nařídí rozhodčí proti jeho týmu nepřímý volný kop. Ten se kope v případě, že hráč hraje nebezpečným způsobem, bezkontaktně brání soupeři v pohybu, slovně útočí na soupeře či rozhodčího, projevuje nesouhlas s rozhodnutím rozhodčího a používá vulgární slova nebo brání brankáři zbavit se drženého míče, případně se dopustí nějakého přestupku, za který rozhodčí udělí osobní trest.

Tento kop se provádí z místa, kde došlo k porušení pravidel.

Kop od branky

Kop z rohu

Ofsajd

Karty