Máme doma alkoholika

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Barbora Houfová

Máme doma alkoholika – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Máme doma alkoholika!

Ano, máme ho my a máte ho i vy! Tím si buďte jisti! Když vedle vás zrovna nesnídá, určitě se s ním vídáte alespoň jednou ročně na rodinných sešlostech či oslavách.

Prý mezi ty veselé a zábavné, někdy spíše citlivé a obětavé alkoholiky patří každý sedmý Čech! A jestli zatím o nikom nevíte, jistě se časem někdo, koho budete sbírat před školou vašich dětí z chodníku nebo odvážet téměř v bezvědomí z večírku, objeví. Když ne v mládí, tak to přijde po padesátce. Jestli teď myslíte na někoho, kdo tancuje každých čtrnáct dní na stole, pořádá nejlepší večírky, vypráví vtipy a zapaluje oheň benzínem tryskajícím z jeho úst, tak ten se z toho pravděpodobně do třiceti vyhrabe, nebo aspoň bude normálně fungovat v práci. Zaměřte se spíš na vaši hodnou maminku, která celý den dře, pak navaří manželovi a posílena prozatím pouze slaboučkým střikem do noci dělá domácí práce. Na někoho, kdo byl celý život krásný, milý a úspěšný, a tak mu podlomí nohy, když se do jeho rodiny vplíží nějaký náfuka, který se pokusí zpochybnit jeho hodnoty. Promění pohodu na lenost, veselého a milého člověka vykreslí jako lehkomyslného blbečka. Bohužel si často vybíráme za partnery blbce, kteří chtějí zastínit ty, jež milujeme. Citlivý strýček si zase ordinuje menší množství alkoholu, aby byl veselý, a pak vás objímá v koutě a hledí na vás svýma psíma očima a říká, jak vás miluje. On skutečně mluví pravdu a pláče u táborového ohně, když hledí na nebe plné hvězd.

Je tady samozřejmě ještě mnoho šprýmařů, kteří berou jiné drogy, jež jim pomáhají nespat a pracovat nebo nakrátko vylepšit jejich myšlení, než přijdou o zuby a o rozum. Ty však rozebírat nechci. Nechci se bavit ani o těch pohodářích, které marihuana udržuje ve stále dobré náladě, dělá z nich nejobezřetnější řidiče a nejvyrovnanější lidi v celém vesmíru. Miluju je! Ale jen do chvíle, kdy mají jointa v kapse. Když ne, vesmír se rozletí, do obýváku vtrhne vichřice a špatná konzistence míchaných vajec je důvodem k rozvodu! Já se chci věnovat pouze starému dobrému chlastu!

Po dvanácti letech soužití s alkoholikem, kterého všichni milujeme, se chci také trochu zasmát, podělit se s někým o zážitky a najít cestu, jak s alkoholikem žít, i když ne třeba v jedné domácnosti, pomoci mu a nevyčerpat se! A také bych všem našim anonymním alkoholikům ráda poděkovala. Děkuji všem opilým prarodičům, kteří se prolívali vaječňákem, udržovali si figury pivem, zapíjeli malé i velké pokroky svých vnoučátek žitnou a uzdravovali se pomocí slivovice z Moravy! Vnoučátka na to jistě nezapomenou, a tak nikdy nebudou pít. Babička či dědeček ležící na zemi s pytlíkem, z něhož se vysypaly bonbony, je jistě navěky zbaví chuti na alkohol. Vzpomínky na rodiče zahalené v cigaretovém dýmu, na návštěvu spící na stole nebo na tatínka líbajícího tetu, kterou nikdy neměl moc rád, má jistě spousta čtyřicátníků. A tak po všech slzách, návštěvách v léčebnách a zmařených nadějích se chci dneska zase jednou zasmát. Asi to vždycky nepůjde…

Děkuji všem ožralům za to, že nechlastám!

Kapitola první

Proměna

Představte si toho nejkrásnějšího a nejhodnějšího člověka, klidně někoho, o kom vám ostatní říkají, že si ho idealizujete. Mně už se vybavuje. Běží ke mně, její vlnité vlasy sahající na ramena čechrá vánek, modré šifonové šaty odhalují opálená štíhlá lýtka. Ruce se ke mně natáhnou a já vidím ty nejkrásnější hnědé oči a božský úsměv. Vím, že si dneska užijeme spoustu legrace, vím, že za mnou bude vždycky stát, pomůže mi a dodá mi sílu i v těch nejtěžších chvílích. Dnes už vím, že ji za tu péči budu zvedat za země, svlékat ji z pozvraceného oblečení, zatímco mi bude vykládat, jak krásně zhubla a jaký má make up, budu se muset držet, abych jí nedala přes držku, když za ní přijedu s vnoučaty a ona bude ležet v deliriu v kuchyni na podlaze. Že jednou budu muset být zlá, že jí budu muset odepírat to, po čem bude toužit nejvíc, aby zůstala na živu, že si budu muset vybavovat, kdo to vlastně je, ta osoba ležící na koberci, osoba za stolem, která na mě bude cenit zuby a nadávat a obviňovat mě, že ji nenávidím. A potrvá mi několik let, než pochopím, že není jiná cesta, než být tvrdá ve chvílích, kdy se ožírá, proto, aby přežila, a nedoufat, že se vše někdy vrátí do normálu.

Bojovat ale stojí i za těch mnoho návratů k normálnosti, za to nekonečné střídání pití a abstinence. Za tu víru, že už to tak zůstane. Léčebna, normál, doktoři, áčkaři, léčebna, normál, chlastání, normál, slepá víra, chlastání, chlastání, áčkaři, chlastání, úraz, normál, chlastání, léčebna, chlastání…

Kapitola druhá

Nalijte mi, abych mohla fungovat. Zasloužím si to

Naše velká rodina držela vždycky pospolu. Babička k nám jezdila přes půl republiky a zůstávala u nás týdny, takže když jednoho dne po úrazu zůstala napořád, bylo to zcela přirozené. V té době chodila ještě na krátké procházky a byla schopna si uvařit a kouknout se na oblíbený seriál i číst, ale stačila jedna střevní chřipka a z babičky se stal ležák.

Někdo si nechává doma své blízké, aby mohli dožít v kruhu rodiny, s vědomím jejich přirozeného brzkého odchodu. Moje maminka se ale rozhodla, že babičku uzdraví! Že ji vrátí znovu do života. Nesnesitelně trpěla možným babiččiným skonem, dělala pro ni vše a nechtěla pomoci od nikoho. Následovala série babiččiných mrtviček, nemocí a bez vína, které mé mamince vždycky posloužilo v boji s realitou, se to neobešlo. Všichni jsme věděli, jak mamka dře, jak svou matku zvedá či polohuje, a tak jsme ji zpočátku nechali popíjet víno, které vyžadovala místo prášků na uklidnění. Domluvy nepomáhaly. Ona se starala, ona měla nárok.

Nakonec jsme nastoupily do služby já i moje sestra. Nemyslete si, že byste dokázali odolat nešťastnému, obětujícímu se člověku a nedošli mu pro alkohol, který tak nutně potřebuje, aby se mohl postarat o babičku na smrtelné posteli. A tak jsme i my běhaly pro lahve. Pak se to ale zvrhlo. Víno jsme nacházely všude: v lahvích od minerálky, v Coca-Cole, v ložnici pod postelí, v koupelně, v konvi s vodou na kytky, v taškách i kabelkách bylo po placatce vodky. I s tímto arzenálem chlastu se však o babičku postarala až do konce.