Čertovské pohádky
o bylinkách

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Jana Burešová

Čertovské pohádky o bylinkách – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Cililink!
Pohádka začíná...

Jak Bolševník čaroval

Čert Bolševník byl už v důchodu, ale v pekle se mu žít nechtělo. O společnost nestál, a v pekle neměl klid, který si tolik přál. Neustále tam kolem něj pobíhali malí čertíci a on byl z toho nevrlý. Usoudil, že na zemi bude mít více klidu. Usídlil se proto v jedné polorozpadlé chatrči, kde už nejméně sto let nikdo nebydlel. Nečekal ale, že to u lidí vyvolá takovou pozornost. Když zjistili, že tu někdo bydlí, byli zvědaví a chtěli se se svým sousedem seznámit a často mu klepali na dveře. Bolševník, aniž by otevřel, spustil: „Nemám, nedám, nevím.“ „Nic nechci, jdu jen na kus řeči,“ říkali lidé. „Nemám, nedám, nevím,“ odpovídal stále to samé, a tak kdokoli zaklepal na dveře, slyšel jen tahle tři slova. „Ale ne, špatně jste mě pochopil, já jsem se jen přišel zeptat, jak se jmenujete, a prohodit pár slov,“ říkali pak často překvapení lidé. „Jsem Bolševník,“ a potom už na každou další otázku odpovídal jen svoje oblíbené: „Nemám, nedám, nevím.“ Když to tak šlo stále dokola a nikoho nepřivítal jinak, lidé si o něm začali povídat, že je mrzout. Místo aby mu dali pokoj, chodili k němu klepat na chatrč a bavili se tím, jak odpovídá stále to samé, jak kafemlejnek. „Jeden nemůže mít ani chvilku klidu,“ mrmlal si pro sebe Bolševník. „Co naplat, musím se tu nějak zamaskovat,“ řekl si zadumaně a přemýšlel nad kouzlem, které by mohlo pomoct. Nic ho nenapadlo, a tak začal listovat v pekelné knížce, kterou si s sebou z pekla vzal. Chvíli listoval, ale žádný nápad se mu nelíbil. „K čemu dobrý plot, lidé ho přelezou,“ brblal si Bolševník a listoval dál. „K čemu dobré trní, lidé ho prosekají. Co naplat, od čeho jsem čert, vymyslím to po svém,“ řekl si nahlas a dal se do čarování.

Prsknul před chatrčí, až to zasyčelo, a co nevidět se objevila vysoká květina. Do večera v tom pokračoval a brzy jeho chatrč nebyla vidět, jak byla zarostlá. „To je paráda, to mi to šlo,“ liboval si večer spokojeně. A tak tu zůstal ve svém obydlí docela ukrytý mezi těmito rostlinami. Když šli tudy nějací lidé, divili se, kde se tu tak zčistajasna rostliny vzaly, a zkusili se mezi nimi prodrat. „Sakra, to je nepříjemné, to pálí jak čert,“ říkali a hladili si kůži, na které se jim udělala vyrážka. „Tohle je jistě nějaká čertovská bylina,“ bědovali často. Bolševníkovi pak dopřáli klid. Když nestál o lidskou společnost, nechali ho být. Od té doby téhle rostlině neřekl nikdo jinak než bolševník, protože rostla jen kolem Bolševníkovy chalupy. No, netrvalo dlouho a rozrostla se i jinde, ale tohle jméno už jí zůstalo.

V pohádce se objevila rostlina bolševník.
Bolševník velkolepý dokáže svojí výškou hravě přerůst dospělého člověka. Jak zaznělo v pohádce, i dotyk s rostlinou může přivodit velmi nepříjemnou vyrážku. Pokud navíc svítí slunce a pokožka je vystavena šťávám z rostliny, způsobuje to bolestivé popálení. První pomoc je omývání pokožky studenou tekoucí vodou.

Květina pro Karolínku

Čert Ocún se zamiloval do Karolínky. Na jaře chodila na louku, kde trhala luční kvítí, ze kterého si vila věnce, a právě tudy tehdy Ocún šel. Zalíbila se mu hned na první pohled a přemýšlel, jak by ji nejlépe oslovil. Schoval se proto za křovím a vše promýšlel. Když se osmělil, s diamantovým náhrdelníkem zamířil k ní. „Dobrý den, krásná neznámá, jsem čert Ocún a tady to je pro tebe.“ No, pravda že se tvářil mile, ale to víte, o čertího nápadníka Karolínka nestála, s poděkováním tedy šperk odmítla a dál Ocúnovi nevěnovala pozornost.

Teď si jistě říkáte, že se vztekal a nadával. To ne, on začal smutnit. Sedával tu pak často za křovím a mlčky se na Karolínku díval. Jednoho dne ji opět zkusil oslovit, tentokrát s překrásnými šaty, ale opět bezúspěšně. Dny plynuly a on se už neodvážil ukázat, protože se bál, že bude zase odmítnut. Když přišel podzim, Karolínka už na louku přestala chodit a mihla se tu, jen když šla pro vodu ke studánce. Co si myslíte, že udělá smutný zamilovaný čert? Nevím jak ostatní, ale tenhle přemýšlel, jak to vymyslet, aby se Karolínka na louce déle zdržela. Když ji jednou zahlédl, jak jde ke studánce, to byla pro něho ta správná chvíle, vyskočil ze své skrýše a začal kolem sebe plivat. Na místech, kam dopadly jeho sliny, vyrostly krásné květiny. Karolínka na to v úžasu hleděla. „To nevadí, že mě nemáš ráda, tohle je pro tebe, aby sis na mě alespoň vzpomněla. Přičaroval jsem jim jedovatost, aby nikoho nenapadlo je trhat, jsou jen pro tebe.“ Když Ocún řekl, co měl na srdci, zmizel a Karolínka hleděla na tu rozkvetlou krásu. Od té doby, když přijde jaro, plivne tenhle čert na louku a co nevidět začne rostlinka vyrůstat. Teprve když se léto chýlí ke konci, začne kvést a to vydrží až do podzimu. Čert tím chce Karolínce připomenout, že jeho láska trvá. No, možná tam také někde opodál sedí a tiše doufá, že Karolínku spatří. Když budete mít štěstí a někde na louce tuhle květinu zahlédnete, pak budete vědět, že čert Karolínku stále miluje. A jak že se ta rostlina jmenuje? No přece ocún, podle jména toho zamilovaného čerta.

V pohádce se objevil ocún.
Ocún jesenní je bylina, která vykvétá koncem léta a kvete až do podzimu. Pozor, jak zaznělo v pohádce, je velmi jedovatá! Pro lékařské účely se z ní izoluje složka, která pomáhá v boji s některými nemocemi. Samoléčba touto rostlinou se v žádném případě nedoporučuje.