Valentýnka a detektivní kancelář

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivana Peroutková

Valentýnka a detektivní kancelář – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Ivana Peroutková, 2022

Illustrations © Ivona Knechtlová, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-00-06819-0

ISBN e-knihy 978-80-00-06851-0 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-06852-7 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-00-06850-3 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

Valentýnka má dvě malá trápení

Čas pádil kupředu. Blížila se polovina srpna a Valentýnčina rodina se pomalu chystala na dovolenou. Maminka, tatínek, babička, teta Helena a strýc Aleš, Valentýnka a její pes Hugo měli odjet na řecký ostrov Korfu. Kdykoli se všichni sešli na terase bílé vily, o ničem jiném nemluvili. Jenom Valentýnka poněkud zasmušile mlčela. Ne že by se do Řecka netěšila, ale ještě na něco čekala a ještě něco chtěla uskutečnit.

Tahle holčička si totiž ráda vymýšlela hry. Sotva ji nějaká nová hra napadla, hned to sdělila svým nejlepším kamarádům – Jonášovi, Péťovi a Zuzce. O letních prázdninách si děti hrály na cestovní kancelář a na veterinární ordinaci. Taky vyráběly úžasné šumivé koule s překvapením. Anebo hledaly poklad. Hlavně Valentýnka chtěla najít něco vzácného a tehdy Jonáš řekl, že je někdy až moc umanutá. Ale nakonec parta vykopala na kraji slunečnicového pole vzácný meč.

O hledání pokladu kamarádi vyprávěli v rozhlase. Valentýnka dokonce zazpívala několik vlastních písniček, které doprovodila hrou na klávesy. Dalším hostem pořadu byla sympatická holčička Anička Válová. Ta si zase psala deník a četla z něj ukázky. Děti se hned po vysílání skamarádily a holčičky si slíbily, že si napíšou dopis.

A to byl právě jeden z důvodů, proč Valentýnka občas vypadala posmutněle. Před pěti dny poslala Aničce dlouhé psaní, v němž důvěrně prosila o radu. Doslova napsala:

Ovšem odpověď dosud nepřišla.

Druhý problém byl složitější. Valentýnka chtěla před odjezdem k moři vymyslet pátou prázdninovou hru. Jenže žádná ji nenapadala a do odjezdu zbývaly necelé tři dny.

Dívenka se v letním ránu procházela po zahradě a hořce uvažovala: Jestli na žádnou hru nepřijdu a jestli mi ani Anička neodepíše, všechno se mi pokazí a budu v Řecku nešťastná. Ach jo, aspoň že můj Hugoušek jede s námi.

Valentýnka se zahleděla na psa, který vesele dováděl s motýly. Jak mu slušelo, když se opálil. Hugo byl peruánský naháč, neměl srst a v zimě barva jeho kůže připomínala spíš narůžovělou žížalu. Což si jeho majitelka kupodivu přiznala. Naštěstí v létě slunce zbarvilo naháče do krásné tmavě hnědé barvy.

Vždyť Hugo bude na Korfu úplně černý, pomyslela si udiveně Valentýnka. A tu zaslechla otevřeným oknem, jak tatínek nahlas předčítá. Jistě zase četl babičce nějaký novinový článek. Holčička zpozorněla a uslyšela slova zloději ukradli.

Ale co ukradli…?

Valentýnku to náhle ohromně zajímalo. Snad si přála zapomenout na svá malá trápení. Ať už to bylo jakkoliv, holčička přiběhla do obývacího pokoje. Přitom vůbec netušila, že právě tenhle článek jí vnukne nápad na novou hru.

O čem Valentýnčin tatínek četl v novinách a tři nejslavnější detektivové

Holčička si tiše přisedla k babičce a tatínek ukrytý za rozevřenými novinami pokračoval: „Nový případ, který se stal v kostele svatého Vavřince, je pobuřující nejen samotnou krádeží, ale i naprostou neúctou a vandalstvím. Před obrazem svatého Vavřince byly uřezány čtyři sošky andělů. A my se opět ptáme: Kdy už policie zasáhne? Kdy se přestaneme bát o naše umělecké klenoty v kostelích? Najde policie alespoň zloděje, který vykradl tento vesnický kostel?“

Tatínek dočetl a babička si rozhořčeně povzdechla: „Kdybych ty zloděje chytla, dala bych je zavřít na doživotí. To je přece hrůza. Když někdo vykrade banku, vezme si peníze. Ale v kostele se ničí. Co tam asi zůstalo po těch andílcích? Čtyři podstavce? Kus ulomeného křídla?“

„Nezapomeň, že vinu mají i ti, kteří si ukradené sošky odkoupí,“ zdůraznil tatínek. „Někdy mezi ně patří majitelé různých sbírek.“

„To si koupí ukradené anděly a ani je nezajímá, odkud jsou?“ nechápala Valentýnka.

„Tak nějak přibližně se to děje,“ přikývl tatínek.

„Jak přibližně?“ chtěla vědět Valentýnka.

„Například tyhle čtyři sošky někdo tajně převeze přes hranice. Jakmile se dostanou do světa, jejich původ se šikovně zastře. A pak je obtížné něco dokazovat,“ vysvětlil tatínek.

Valentýnka se zamračila: „Kdybych byla policistka, určitě bych ty zloděje vypátrala!“

„Jenže to opravdu není jednoduché,“ podotkla babička.

Holčička se zamyslela a po chvilce pronesla: „Jsou přece detektivové, kteří dokážou odhalit každý případ.“

„Zlatíčko moje,“ pousmála se babička, „ti jsou leda v detektivkách.“

„Kdo je nejslavnější vymyšlený detektiv?“ zajímalo Valentýnku.

„Hm, těžko říct, koho vybrat,“ váhal tatínek. „Například Sherlock Holmes. Měl neuvěřitelně bystrý úsudek, a kromě toho hrál na housle a kouřil dýmku.“

„Anebo malý belgický mužíček Poirot,“ přidala se babička. „Toho stvořila slavná anglická spisovatelka Agatha Christie. Hercule Poirot si pěstoval směšně zakroucený knír a důvěřoval geniálním šedým buňkám mozkovým.“

„Ó, jak byli úžasní,“ poskočila si Valentýnka. „Pátrala i nějaká geniální žena?“

„Jistě, slečna Marplová,“ odpověděla okamžitě babička.

„Slečna?“ zarazila se Valentýnka. „Byla hodně mladá?“

„Kdepak,“ zavrtěla hlavou babička. „Byla ještě starší než já. Ale nikdy se nevdala, proto zůstala slečnou.“

„Aha,“ prohodila trochu zklamaně Valentýn-

ka. Vzápětí se však zeptala: „Čím byla zvláštní ta slečna Marplová?“

„Asi tím, že kladla zdánlivě nedůležité všetečné otázky. Ty ji ovšem dovedly k vyluštění případu. A kromě toho pletla.“

„Pletla?“ protáhla obličej Valentýnka.

„Při pletení se jí dobře přemýšlelo,“ řekla babička a nato téměř pyšně prohlásila: „Slečna Marplová o sobě nikdy netvrdila, že je geniální, ale geniální byla.“

Teď se však rozjasnila i Valentýnčina tvářička, neboť v hlavičce se jí začínal rodit nápad. Holčička přímo cítila, jak jí též zuřivě pracuje mozek. Pravděpodobně nebyl natolik geniální, ale rozhodně stačil na novou hru. Ano, byla čím dál víc přesvědčená Valentýnka. Nová hra bude detektivka! Bude to hra na detektivní kancelář!

Valentýnka zavolala na Huga a pádila do pokojíčku v podkroví. Už se nemohla dočkat. Tady si o samotě promyslí, jak by se taková hra mohla uskutečnit.

První nápady k nové hře a Valentýnka skládá písničku

Valentýnčin pokoj se však pranic nepodobal detektivní kanceláři. Stačilo se rozhlídnout. V oknech visely lehounké puntíkované záclony, na posteli se povalovaly všelijaké roztomilé polštářky a v rohu tiše stály elektronické klávesy. Ale detektiv Sherlock Holmes hrál na housle! vzpomněla si holčička, a to ji povzbudilo. Ostatně detektivní kancelář nebyla až tak důležitá. To hlavní bylo samotné pátrání, a pátralo se venku.