Ema a její
kouzelná zoo
Rošťácká žirafa

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo – Rošťácká žirafa – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Žirafímu mláděti se podařilo prvních pár vratkých krůčků, ale bylo na dlouhých nohách tak nejisté, až to vypadalo, že se zřítí na zem! Všichni se rozesmáli – což rozesmálo i Kubíka…

Se zvláštním poděkováním Natalii Dohertyové

Kapitola jedna

Nové mládě

Ema Parkerová běžela po cihlovém chodníku Záchranné zoo s obrovským úsměvem na tváři. „Mami!“ vykřikla a zběsile zamávala rukama. „Mami, víš, co je nového?“

Lucy Parkerová vystrčila hlavu ze dveří zdejší nemocnice, ve které to dopoledne pracovala. „Tady jsem, Emo! Co se děje?“ zeptala se.

„Jde o Julču!“ vykřikla Ema nadšeně. „Každou chvíli se jí narodí mládě!“

„To je báječná zpráva,“ usmála se Lucy. „Počkej tady, Emo – za minutku jsem u tebe.“

Ema vzrušeně poskakovala na chodníku před nemocnicí a čekala, až si maminka rychle sbalí věci, které by mohla potřebovat, kdyby musela s porodem nového mláděte – malé žirafy – pomoct.

Ema nebyla v zoo pouhá návštěvnice. Ve skutečnosti tady žila! Její prastrýček Horác Záchrannou zoo kdysi dávno založil jako nový domov pro všechna ztracená, ohrožená nebo nemocná zvířata. Emina maminka tu pracovala jako veterinářka a bydlely s Emou v útulném domku na kraji zoologické zahrady.

Ema svůj úžasný domov zbožňovala a nejvíc ze všeho se jí líbilo, když do něj přišlo nové zvíře.

Žirafa Julča čekala svého prvního potomka a Ema se nemohla dočkat, až se mládě narodí. I všechna ostatní zvířata v zoo se na něj těšila!

„Jsem připravená, můžeme vyrazit,“ oznámila Lucy, když vyšla z nemocnice, a přes rameno jí visela velká brašna plná speciálního náčiní a léků.

Společně se rozběhly po chodníku, kolem vlků a ledních medvědů. Když míjely vietnamská prasátka, jedno z nich prostrčilo rypáček mezerou v plotě a zachrochtalo. „Ano, každou chvíli se narodí žirafí mládě!“ zašeptala Ema, která zůstala trochu pozadu, aby ji maminka neslyšela. „Jakmile se něco dozvím, dám vám vědět, Polly.“

Na Emě nebylo zvláštní jen to, že bydlela v Záchranné zoo. Měla totiž velice neobvyklý dar – dokázala mluvit se zvířaty! Díky tomu bylo její dětství v zoologické zahradě mnohem zábavnější – o tomhle tajemství se však nesměl nikdo dozvědět. Nevěděla o něm dokonce ani její maminka nebo prastrýček Horác!

Ema znovu doběhla maminku, a když dorazily k žirafímu výběhu, na brance sedělo maličké, chundelaté zvířátko a čekalo na ně. Sotva Emu spatřilo, nadšeně vztyčilo svá chlupatá ouška.

„Ahoj, Monty,“ řekla Ema, když jí to zvířátko skočilo z branky na rameno.

Monty byl maki trpasličí, nejmenší lemur na světě, s velkýma zlatýma očima a dlouhým zatočeným ocasem, a ze všech zvířat v zoo to byl Emin nejlepší kamarád. „Všechno celou dobu pozorně sleduju, Emo,“ zašvitořil důležitě. „To mládě se ještě nenarodilo. Ale je tady Theo, ošetřovatel žiraf. A právě dorazil ještě někdo,“ dodal vesele.

„Kdo? O kom to mluvíš?“ zeptala se Ema zmateně. „Další ošetřovatel?“

Monty zavrtěl hlavou. „Běž se podívat sama, Emo,“ vypískl.

Ema prošla brankou a vstoupila do žirafího výběhu. Vždycky si myslela, že jde o jednu z nejhezčích částí zoologické zahrady. Vypadal úplně stejně jako africká savana, kde žijí žirafy ve svém přirozeném prostředí. Rostly v něm šťavnaté akácie a středem výběhu se klikatil potůček s velkým napajedlem, kde se mohly žirafy v létě napít a ochladit.

Theo, ošetřovatel žiraf, stál na protější straně výběhu s Julčou, která měla obrovské kulaté břicho, protože mládě bylo pořád ještě uvnitř. Vedle Thea stál muž v zaprášeném safari oblečení s bujnou bílou kšticí a šibalskýma hnědýma očima. Na rameni mu trůnil nádherný temně modrý pták se zahnutým černo-žlutým zobákem.

„Prastrýček Horác!“ vydechla Ema ohromeně a rozběhla se ho obejmout. „Myslela jsem, že jsi v Africe.“

Prastrýček Horác byl slavný badatel a odborník na zvířata a většinou cestoval po světě a setkával se s nejrůznějšími zvířaty. Pták, který mu seděl na rameni, byl Kiki, ara hyacintový, který ho ani na okamžik neopouštěl.

„Byl jsem!“ rozesmál se prastrýček Horác. „Ve skutečnosti jsem na velice horkém místě s názvem Tanzanie pozoroval stádo divokých žiraf. Věděl jsem ale, že se naší Julče brzy narodí potomek, a tak jsem se rozhodl přiletět do zoo a všechny vás překvapit. Zdá se, že jsem dorazil právě včas!“